(Viheltelyä)
(Aplodeja)
Kiitos.
(Aplodeja)
Kiitos erittäin paljon.
Tämä oli viheltämistä.
Yritän tehdä tämän englanniksi.
Mitä tukeva, kiharatukkainen kaveri Hollannista --
miksi hän viheltää?
Itse asiassa olen vihellellyt noin nelivuotiaasta asti.
Isäni vihelteli aina ympäri taloa,
ja luulin, että se on yksi kommunikaatiomuoto perheessämme.
Joten viheltelin hänen mukanaan.
Itse asiassa 34-vuotiaaksi asti
närkästytin ja ärsytin ihmisiä viheltäessäni.
Ollakseni rehellinen,
viheltelyni on melko poikkeavaa käytöstä.
Viheltelin yksikseni, viheltelin luokkahuoneessa,
viheltelin pyöräillessä, viheltelin kaikkialla.
Ja viheltelin myös jouluaattona
anoppilassa.
Heillä oli mielestäni
hirveää joulumusiikkia.
Kun kuulen musiikkia, josta en pidä,
yritän tehdä siitä parempaa.
Joten Petteri Punakuono -- tiedättehän sen?
(Viheltelyä)
Mutta se voi myös kuulostaa tältä.
(Viheltelyä)
Mutta kesken jouluillallisen
se on hyvin ärsyttävää.
Joten kälyni
pyysi muutaman kerran minua lopettamaan.
En vain voinut.
Ja yhdessä kohtaa -- myönnän, että olin ottanut vähän viiniä --
yhdessä kohtaa sanoin: "Jos tästä olisi kilpailu, minä osallistuisin."
Ja kaksi viikkoa myöhemmin
sain tekstiviestin: "Sinä lähdet Amerikkaan."
(Naurua)
Okei, olin siis menossa Amerikkaan.
Mikäs siinä, mutta miksi?
Joten soitin tietenkin heti hänelle.
Hän oli googlannut
ja löytänyt vihellyksen maailmanmestaruuskisat
Amerikassa, tietenkin.
Hän ei uskonut, että menisin sinne.
Ja olisin menettänyt kasvoni.
Voikohan niin sanoa englanniksi.
Mutta alankomaalaiset täällä ymmärtävät.
(Naurua)
Menetin kasvoni.
(Aplodeja)
Hän ajatteli: "Hän ei takuulla mene sinne."
Mutta itse asiassa menin.
Joten menin Louisburgiin, Pohjois-Carolinaan,
Yhdysvaltojen lounaisosaan,
ja astuin vihellyksen maailmaan.
Ja osallistuin myös maailmanmestaruuskisoihin,
ja voitin siellä vuonna 2004.
(Aplodeja)
Se oli
hauskaa, tietenkin.
Ja puolustaakseni mestaruuttani --
kuten judokat ja urheilijat --
ajattelin, mennäänpä takaisin 2005,
ja voitin uudelleen.
Sitten en voinut osallistua muutamana vuonna.
Ja 2008 osallistuin taas
Japanissa, Tokiossa, ja voitin taas.
Ja kävi niin,
että seison täällä Rotterdamin kauniissa kaupungissa isolla lavalla,
ja puhun viheltämisestä.
Itse asiassa ansaitsen rahani tällä hetkellä viheltämällä.
Lopetin päivätyöni hoitajana.
(Aplodeja)
Yritän elää unelmaani --
tai itse asiassa se ei ikinä ollut unelmani, mutta se kuulostaa hyvältä.
(Naurua)
Okei, en ole ainoa, joka viheltää täällä.
Sanotte: "Mitä oikein tarkoitat?"
Itse asiassa, te tulette viheltämään kanssani.
Aina käy samalla tavalla:
ihmiset katselevat toisiaan ja ajattelevat: "Voi luoja,
miksi? Voinko lähteä?"
Ei, ette voi.
Itse asiassa se on hyvin yksinkertaista.
Kappale, jonka tulen viheltämään
on nimeltään "Fête de la Belle".
Se on noin 80 minuuttia pitkä laulu.
Ei, ei, ei. Se on neljäminuuttinen.
Haluan ensin harjoitella kanssanne viheltämistä.
Vihellän sävelen.
(Viheltelyä)
(Naurua)
Anteeksi. Unohdin yhden jutun.
Te vihellätte saman sävelen kuin minä.
(Naurua)
Kuulin useita säveliä.
(Viheltelyä)
Tämä kuulostaa lupaavalta.
Hyvin lupaavalta.
Pyydän teknikkoa pistämään musiikin päälle.
Sitten osoitan, missä teidän pitää viheltää,
ja katsotaan mitä tapahtuu.
Ai niin.
Olen pahoillani, teknikot.
(Naurua)
Olen niin tottunut siihen.
Aloitan sen itse.
Tässä se tulee.
(Naurua)
(Musiikkia)
(Viheltelyä)
Okei.
(Viheltelyä)
Eikö olekin helppoa.
(Viheltelyä)
Nyt tulee soolo. Ehdotan, että teen sen itse.
(Viheltelyä)
(Aplodeja)
Max Westerman: Geert Chatrou, viheltämisen maailmanmestari.
Geert Chatrou: Kiitos. Kiitos.