Poslednjih 50 godina
gradimo predgrađa
sa mnogo neželjenih posledica.
Predstaviću vam neke od tih posledica
kao i gomilu interesantnih projekata
koji nam, po mom mišljenju, daju ogromne razloge
da budemo stvarno optimistični
da će veliki projekat razvoja u narednih 50 godina
biti rekonstrukcija predgrađa.
Dakle bilo da je to ponovo razvijanje mrtvih tržnih centara,
ili ponovno naseljavanje ogromnih kutijastih prodavnica,
ili rekonstrukcija parkinga
u močvare,
činjenica je
da nam rastući broj
praznih i mesta koja ničemu ne služe,
posebno prodajnih objekata
širom predgrađa,
daje stvarno izvrsnu priliku
da svoje trenutno najmanje
održive predele
preoblikujemo
u mesta koja su održivija.
I u tom procesu, to nam dozvoljava
da peusmerimo veliki deo svog rasta
nazad ka postojećim zajednicama
kojima bi godio podstrek,
koje imaju infrastrukturu,
umesto da nastavljamo
da sečemo drveće
i uništavamo zelene površine na periferijama.
Dakle zašto je ovo važno?
Mislim da postoji veliki broj razloga.
Neću ulaziti u detalje, ali pomenuću ih nekoliko.
Samo iz perspektive klimatskih promena,
karbonski otisak prosečnog gradskog stanovnika
u SAD je za trećinu manji
od otiska prosečnog stanovnika predgrađa,
najviše zato što ljudi iz predgrađa mnogo više voze,
i pošto žive u odvojenim kućama
postoji mnogo veća površina
iz koje se rasipa energija.
Znači strogo
iz prespektive klimatskih promena,
gradovi su već
relativno ekološki.
Velika prilika
da se smanje efekti staklene bašte
je u stvari u urbanizovanju
predgrađa.
Svom tom silnom vožnjom u predgrađima
udvostručili smo broj kilometara koje prelazimo.
To je povećalo našu zavisnost
od strane nafte
uprkos dobicima u efikasnosti goriva.
Mnogo više vozimo
da nismo uspeli tehnološki da to ispratimo.
Javno zdravlje je još jedan razlog
za rekonstrukciju.
Istraživači u Centru za kontrolu bolesti i drugde
sve više povezuju
razvoj predgrađa
sa pasivnim načinima života.
A oni se potom povezuju
sa prilično alarmantnim
porastom gojaznosti,
što je pokazano na ovim mapama
i ta gojaznost je uzrok
porasta srčanih oboljenja
i dijabetesa,
do tačke gde, dete rođeno danas
ima šansu 1 u 3
da razvije dijabetes.
Ta verovatnoća raste istom brzinom
kao i činjenica da deca
više ne idu peške u školu,
opet, zbog naših razvojnih šema.
I na kraju tu je pitanje isplativosti.
Mislim, koliko je isplativo
da nastavimo da živimo u predgrađu
kad cene goriva rastu?
Širenje predgrađa na jeftinu zemlju,
poslednjih 50 godina -
znate tu jeftinu zemlju na ivicama -
pomoglo je generacijama porodica
da uživaju u američkom snu.
Ali sve više,
ušteda koja je obećana
sistemom da svako može da priušti kuću -
a to je u osnovi naš model -
ta ušteda nestaje,
kada uzmete u obzir troškove prevoza.
Na primer, ovde u Atlanti
oko polovina domaćinstava
zarađuje između 20.000 i 50.000 godišnje.
I oni troše 29 procenata svojih primanja
na stanovanje
i 32 posto
na prevoz.
Mislim, to su podaci iz 2005.
To je pre nego što je gorivo poskupelo.
Znate, niko od nas
stvarno ne računa troškove prevoza.
I oni se neće smanjiti u neko skorije vreme.
Bilo da volite zelenu privatnost predgrađa
ili mrzite njegove bezdušne komercijalne bulevare,
postoje razlozi zašto je bitno rekonstruisati.
Ali da li je to praktično?
Mislim da jeste.
Džun Vilijamson i ja istražujemo ovu temu
preko deset godina.
I pronašli smo preko 80
različitih projekata.
Svi su vođeni tržištem.
Ono što naročito pokreće tržište -
na prvom mestu su velike demografske promene.
Svi mislimo da je predgrađe
mesto koje je usredsređeno na porodicu.
Ali to više nije slučaj.
Od 2000. godine
već dve trećine domaćinstava u predgrađima
nema dece.
Samo nismo u toku sa realnošću ovoga.
Razlog tome je velikim delom
u trenutnoj dominaciji
dve velike demografske grupe,
Bejbi bum generacije koja se penzioniše,
potom imamo prazninu,
generacija X, koja je mala generacija.
Oni još uvek imaju decu.
Ali generacija Y još nije stigla
u godine za rađanje dece.
Oni su druga velika generacija.
Kao rezultat toga,
demografi predviđaju
da će do 2025. godine
75 do 85 posto novih domaćinstava
biti bez dece.
A marketinška istraživanja, istraživanja potrošača,
ispitivanje Bum i generacije Y
šta bi želeli,
u čemu bi voleli da žive,
govori nam da će postojati velika potražnja -
i već se nazire -
za urbanijim načinima života
u okviru predgrađa.
Bum generacija želi da može da stari na jednom mestu,
i generacija Y bi volela
da živi urbanim načinom života,
ali većina njihovih poslova će i dalje biti u predgrađu.
Druga velika dinamika promene
jeste čista izvedba
nezadovoljavajućeg asfalta.
Stalno mislim kako bi ovo bilo odlično ime
za neki indi rok bend.
Ali izvođači ga uglavnom koriste
kada misle na premalo korišćene parkinge.
A predgrađe ih je puno.
Kada su prva posleratna predgrađa izgrađena
na jeftinoj zemlji,
daleko od centra grada,
imalo je smisla graditi
parkinge u jednom nivou.
Ali ta mesta se sada preskaču
sve više,
i samo nastavljamo da se širimo.
Oni sada imaju
relativno centralnu poziciju.
To više nema smisla.
Zemlja je vrednija od parkinga u jednom nivou.
Sada ima smisla vratiti se
i graditi platformu i graditi
u visinu.
Dakle, šta činiti
sa mrtvim tržnim centrom,
mrtvim poslovnim zgradama?
Mnogo stvari, ispostavilo se.
U sporoj ekonomiji kakva je naša,
ponovno naseljavanje
je jedna od popularnijih strategija.
Ovo je jedan
mrtav tržni centar u Sent Luisu
koji je preuređen u umetnički prostor.
Tu su sada umetnički ateljei,
pozorišne trupe, plesne trupe.
Ne plaća toliko poreza
kao nekada.
Ali koristi svojoj zajednici.
Drži upaljena svetla.
Mislim da postaje stvarno odlična institucija.
Drugi tržni centri su pretvoreni
u staračke domove,
univerzitete
i u svakakve poslovne prostore.
Takođe smo pronašli puno primera
gde su velike "kutijaste" prodavnice
pretvorene u svakave
prostore koji koriste društvu -
mnogo škola, crkava
i mnogo biblioteka kao što je ova.
Ovo je bila mala prodavnica, "Food Lion",
a sada je javna biblioteka.
Pored toga što, po mom mišljenju, ima lepu novu funkciju,
porušili su neka parking mesta
i postavili filtere da sakupljaju i čiste otpadnu vodu,
postavljeno je više trotoara
da se poveže sa komšilukom.
Od prodavnice
na komercijalnom bulevaru napravili su
prostor u kome se zajednica okuplja.
Ovo je mali tržni centar L-oblika na bulevaru
u Feniksu, Arizona.
Sve što su uradili je dodavanje svežeg sloja svetle boje,
gurmansku prodavnicu,
i stavili su restoran gde je pre bila pošta.
Nikada ne podcenjujte moć koju hrana ima
da preoblikuje neko mesto
i napravi od njega destinaciju.
Postalo je toliko uspešno, da su uzeli i ulicu prekoputa.
A oglasi za nekretnine u kraju
svi veoma ponosno objavljuju,
"Stiže se peške do Le Grande Orange",
jer to obezbeđuje
ono što sociolozi nazivaju
"trećim mestom".
Ako je dom prvo mesto,
a posao drugo mesto,
treće mesto je ono gde provodite vreme
i gradite zajednicu.
I naročito pošto predgrađe postaje
manje usmereno na porodicu
i porodična domaćinstva,
postoji velika glad
za više trećih mesta.
Najdramatičnije rekonstrukcije
su u stvari one u sledećoj kategoriji,
sledeća strategija, obnova.
Sad, tokom buma, bilo je nekoliko
prilično značajnih projekata obnove,
gde je prvobitna zgrada
srušena do temelja i celo mesto je ponovo izgrađeno
ali gušće, kao kompaktno
urbano naselje u kom se može šetati.
Ali neke su bile i postepenije.
Ovo je "Mashpee Commons",
najstarija renovacija koju smo pronašli.
Samo je postepeno, tokom proteklih 20 godina,
urbanizovana
preko starih parkinga.
Crno bela fotografija pokazuje
jednostavni tržni centar iz '60.
A mape iznad pokazuju
postepenu transformaciju
u kompaktno,
raznovrsno selo u stilu Nove Engleske
i sada postoje planovi koji su odobreni
da se poveže
sa novim stambenim naseljima
glavnim putevima
i preko na drugu stranu.
Tako da, nekad je postepeno.
Nekada je sve odjednom.
Ovo je još jedan projekat popunjavanja parkinga,
ovo je kancelarijska zgrada izvan Vašingtona D.C.
Kada je "Metrorail" proširio prevoz do predgrađa
i otvorio stanicu u blizini ovog mesta,
vlasnici su odlučili
da izgrade novu parking platformu
i onda da na vrhu garaže
naprave novu Glavnu ulicu,
nekoliko stambenih zgrada,
a da sačuvaju postojeće kancelarijske zgrade.
Ovo je to mesto 1940.
Tada je to bilo samo mala farma
u mestu Hajatsvil.
Do 1980. je podeljeno
na veliki tržni centar s jedne strane
i kancelarijski kompleks s druge.
I neka udaljena mesta za biblioteku
i crkvu u daljini desno.
Danas, izgrađeni su
tranzitni saobraćaj, Glavna ulica
i novi stanovi.
Očekujem da će do kraja
ulice da se protežu kroz preuređeni tržni centar.
Već su objavljeni planovi
za izgradnju mnogo baštenskih stanova
iznad tržnog centra.
Tranzit je veliki pokretač rekonstrukcija.
Evo kako to izgleda.
Možete videti moderne nove stambene zgrade
između poslovnih zgrada
i javni prostor i novu Glavnu ulicu.
Ovo je Belmar, jedan od mojih omiljenih.
Mislim da su stvarno napravili atraktivno mesto
i primenili su samo ekološku gradnju.
Tu su ogromni sunčani kolektori na krovovima
kao i vetrenjače.
Ovo je bio veoma velik tržni centar
na bloku od 400 hektara.
Sada tu ima 22
urbana pešačka bloka
sa javnim ulicama,
dva javna parka, osam autobuskih linija
i raznim tipovima stanovanja.
To je dalo Lejkvudu u Koloradu
centar
kakav ovo predgrađe nikada nije imalo.
Evo ga centar na svom vrhuncu.
Održano je matursko veče u njemu. Voleli su svoj tržni centar.
Evo ga to mesto 1975.
sa tržnim centrom.
Do 1995. centar je umro.
Robna kuća je zadržana.
Ovo se potvrdilo u mnogim slučajevima.
Robne kuće su višespratne; bolje su sagrađene.
Lako ih je preurediti.
Ali ove stvari s jednim nivoom...
to je stvarno prošlost.
Evo ga u projektu za budućnost.
Mislim da ovaj projekat ima odličnu povezanost
sa postojećim susedstvima.
Obezbeđuje opciju urbanijeg života
za 1500 domaćinstava.
Već je izgrađeno oko dve trećine.
Evo kako izgleda nova Glavna ulica.
Veoma je uspešna.
I pomoglo je da se ubrza -
osam od 13
regionalnih tržnih centara u Denveru
planiraju ili su objavili planove
za rekonstrukciju.
Ali važno je znati da se sve ovo
ne dešava -
buldozeri dolaze i ruše ceo grad.
Ne, prave se pešačke zone
na mestima
nezadovoljavajućih poseda.
I tako daje ljudima više izbora.
Ali ne oduzima izbore.
Ali takođe nije dovoljno samo
napraviti prolazna mesta.
Želite i da napravite sistematičniju transformaciju.
Moramo da rekonstruišemo i same prolaze.
Evo jednog u Kaliforniji
koji je rekonstruisan.
Uzeli su komercijalnu ulicu
prikazanu na crno belim slikama ispod,
i izgradili bulevar
koji je postao Glavna ulica njihovog grada.
I transformisao se
iz ružnog, nebezbednog,
nepoželjnog mesta
u lepo,
privlačno, dostojanstveno mesto.
Mislim, nadam se da ćemo početi da vidimo -
već su izgradili gradsku kuću, privukli dva hotela.
Mogla bih da zamislim lepe kuće uz ulicu
bez rušenja ijednog drveta.
Dakle ima mnogo odličnih stvari.
Ali volela bih da vidim da se više prolaza rekonstruiše.
Ali zgušnjavanje
neće svuda pomoći.
Ponekad je ponovo ozelenjavanje
stvarno bolji odgovor.
Može mnogo da se nauči iz uspešnog
prostornog programa
u gradovima kao što je Flint u Mičigenu.
Postoji i program razvoja farmi u predgrađu -
nešto kao ratne bašte upoznaju internet.
Ali možda je jedan od najvažnijih aspekata ozelenjavanja
prilika da se povrati
lokalna ekologija,
kao u ovom primeru izvan Mineapolisa.
Kada je tržni centar umro,
grad je povratio močvare
koje su prvobitno bile tu,
stvarajući obalu
koja je onda privukla privatne investitore,
prve privatne investitore za preko 40 godina
koji su došli u ovaj veoma siromašan kraj.
Dakle oni su uspeli da u isto vreme povrate
lokalnu ekologiju i lokalnu ekonomiju.
Ovo je još jedan primer ozelenjavanja.
To takođe ima smisla na jakim tržištima.
Ovaj u Sijetlu
je na mestu parkinga tržnog centra
koji je pored nove tranzitne stanice.
A krivudava linija je
staza uz potok koji je sada na dnevnom svetlu.
Potok je bio pretvoren u kanal ispod parkinga.
Ali osvetljavanje potoka
u mnogome poboljšava kvalitet vode
i doprinos životnoj sredini.
Dakle pokazala sam vam neke
od prvih generacija rekonstrukcija.
Šta je sledeće?
Mislim da u budućnosti imamo tri izazova.
Prvi je da planiramo rekonstrukcije
sistematičnije
na većem nivou.
Moramo da procenimo
kojim površinama je neophodno ozelenjavanje.
Gde bi trebalo da renoviramo?
I gde bi trebalo da podstičemo ponovno naseljavanje?
Ovi slajdovi pokazuju dve slike
iz jednog većeg projekta
koji je imao za cilj da to uradi u Atlanti.
Vodila sam tim od kog je traženo
da zamisli Atlantu za 100 godina.
Pokušali smo da preokrenemo širenje
kroz tri jednostavna koraka - skupa, ali jednostavna.
Prvi, za sto godina
tranzit ide svim velikim
železničkim i drumskim putevima.
Drugi, za sto godina
hiljadu zaštitnih ograda
na svim potocima.
To je malo ekstremno, ali imamo mali problem sa vodom.
Za sto godina,
neće biti moguće imati posed koji je previše blizu vode
ili previše udaljen od puta.
Napravili smo ekološki transfer zemlje,
za prenošenje prava na izgradnju
na tranzitne puteve
i dozvoljavanje ozelenjavanja
tih starih poseda
za proizvodnju hrane i energije.
Dakle drugi izazov je
poboljšati kvalitet arhitektonskih projekata
ovih rekonstrukcija.
Završavam sa ovom slikom
demokratije na delu.
Ovo je protest
na jednoj rekonstrukciji u Silver Springu, Merilend
na veštačkoj travi u gradu.
Često se kaže da su rekonstrukcije
primeri lažnih centara
i instant urbanizma.
I ne bez razloga; ne može biti lažnije
od veštačke trave.
Moram priznati da su ovo veoma hibridna mesta.
Nova su, ali pokušavaju da izgledaju staro.
Ulice izgledaju urbano,
ali su nivoi parkiranja prigradski.
Stanovništvo je raznovrsnije
nego u tipičnom predgrađu,
ali manje raznovrsno nego u gradovima.
To su
javna mesta,
ali ih vode privatne firme.
A samo od površinskog izgleda -
kao što je veštačka trava ovde -
se stresem.
Mislim, znate drago mi je da
urbanizam radi svoj posao.
Činjenica da postoji protest
stvarno znači
da je raspored blokova, ulica i blokova, postavljanje javnog prostora,
pod kakvim god kompromisom,
ipak stvarno dobra stvar.
Ali moramo poboljšati arhitekturu.
Poslednji izazov je za sve vas.
Želim da se pridružite protestu
i da počnete da zahtevate
održivija mesta u predgrađima -
održivija mesta, tačka.
Ali kao kultura,
mi mislimo da bi centri
trebalo da budu dinamični i to i očekujemo.
Ali izgleda da očekujemo
i da predgrađa zauvek ostanu zamrznuta
u kakvom god adolescentnom obliku
su se prvobitno i rodila.
Vreme je da ih pustimo da odrastu.
Želim da svi
podržite promene zona,
smanjivanje saobraćaja, poboljšanja infrastruktura
i rekonstrukcije koje uskoro stižu u vaše komšiluke.
Hvala vam.