Imam viziju za svakog od vas,
a vizija koju imam je da,
kada se probudite ujutru,
vaša krv peva na pomisao da ste ono što jeste
i radite ono što radite;
da, dok nastavljate sa danom,
možete bukvalno da padnete na kolena iz zahvalnosti
zbog ogromne sreće koja vam je darovana;
da, dok nastavljate sa danom,
postanete blistavo živahni nekoliko puta.
Ako vaš život nije takav,
skromno bih ukazao na to da traćite svoj život.
Život je suviše kratak da bi se uludo trošio.
Zato predlažem da vam u narednih 17 minuta,
a već sam iskoristio jedan minut,
iznesem skup moćnih alatki
pomoću kojih možete postići taj cilj.
Da li vas to zanima?
Publika: Da.
Šrikumar Rao: U redu.
Ovo je konferencija o sreći,
ali čak i da nije konferencija o sreći,
da li bi bilo ispravno kada bih rekao da,
nekako, na neki način, u nekom vidu ili obliku,
ceo svoj život posvećujete
tome da budete srećni?
Sve što radite - vaš posao, porodica, deca, odnosi, šta god -
potraga je za srećom.
Zar ne?
Hteo bih da razmislite o sledećem.
Šta je potrebno da dobijete
da biste bili srećni?
Posvetićemo samo minut ovome.
Šta vam je potrebno da biste bili srećni?
Bilo ko, na brzinu?
Kada sprovodim ovaj eksperiment, gomila stvari proizađe:
ogromno bogatstvo, supružnik koji je premija,
dobro zdravlje, mnogo putovanja, vremena itd.
U ovom trenutku, kada biste razmislili o tome,
verovatno imate spisak stvari koje su vam potrebne
da biste bili srećni.
Hteo bih da razmotrite sledeće.
Bilo šta što možete da steknete -
da ponovim to - bilo šta što steknete, može da više ne bude vaše.
Da li je to tačno?
Dakle, veliko bogatstvo vas može usrećiti. Veliko bogatstvo može sutradan nestati.
Veliki broj ljudi u sektoru finansija to je već otkrio.
Dakle, sve što steknete, a što vas čini srećnima, može nestati.
Na čemu ste onda?
Ne baš u sjajnoj poziciji, zar ne?
Imam drugačiji predlog za vas.
Ono na šta imam da vam ukažem
je da ne postoji ništa što morate da dobijete, uradite ili budete
da biste bili srećni.
Da ponovim,
ne postoji ništa što morate da dobijete, uradite ili budete da biste bili srećni.
Zapravo, sreća je u vašoj unutrašnjoj prirodi.
Ugrađena je u vas. Deo je vaše DNK.
Ne možete da ne budete srećni.
E, sad, vi ste vrlo pristojni,
a na nekim drugim okupljanjima na kojima govorim,
kao što su vrhunske škole poslovanja, nisu baš tako pristojni.
Neizbežno, neko iznese ono o čemu mnogi među vama misle,
a to je: „Ako je sreća u mojoj urođenoj prirodi,
kako to da je ne osećam?
Kako to da imam doživljaj da je moj život bezveze?“
(Smeh)
Odgovor na to je zapravo vrlo jednostavan.
Proveli ste čitav život
učeći da budete nesrećni.
Da ponovim, proveli ste čitav život učeći da budete nesrećni.
Biti nesrećan se uči
prihvatanjem specifičnog mentalnog modela.
Mentalni model je predstava koju imamo o načinu na koji svet funkcioniše.
Svi mi imamo mentalne modele, desetine mentalnih modela.
Imamo mentalne modele o tome kako pronaći posao,
kako napredovati na poslu, kako odabrati restoran u kome ćemo jesti,
koji film ćemo gledati... Desetine njih.
Problem nije u tome što imamo mentalne modele.
Problem je taj što ne znamo da imamo mentalne modele.
Mislimo da je to način na koji svet funkcioniše.
Što više ulažemo u mentalni model,
sve se više čini da to zapravo i jeste način na koji svet funkcioniše.
Međutim, nije, to je samo mentalni model,
a mentalni model koji imamo i koga se tako snažno držimo
je da moramo da imamo nešto da bismo uradili nešto
tako da bismo bili nešto.
Na primer, moramo da steknemo mnogo novca da bismo putovali na egzotična mesta
da bismo bili srećni.
Moramo da budemo u vezi da bismo imali sjajne seksualne odnose
da bismo bili srećni.
Sve to su varijacije modela „ako-onda“.
Model „ako-onda“ znači -
ako se ovo desi,
onda ćemo biti srećni.
Kada bih dobio bolji posao, kada bih imao više novca,
kada bi moj šef doživeo srčani udar,
samo kada bih bio u braku, samo kada bi me žena ostavila,
(Smeh)
samo kada bih imao dece,
kada bi moja deca odrasla i krenula na fakultet...
Svejedno šta je u pitanju.
Cela ideja je o tome da, ako se ovo dogodi,
onda ću biti srećan.
U ovom trenutku, jedino što je različito
među ljudima u ovoj publici
je koje je to specifično „ako“ na koje ste fokusirani.
Jedino što je drugačije
kod vas danas u odnosu na vas pre deset godina
je koje je to određeno „ako“ na koje ste se fokusirali.
Razmislite o svom životu pre deset godina.
Odvojite minut za to.
Pre deset godina, ako se dobro prisetite, želeli ste određene stvari.
Je l' tako?
Prilično su dobri izgledi
da sada imate mnoge od tih stvari koje ste želeli pre deset godina.
Je l' tako?
Šta ste time dobili?
I dalje ste na istom, zar ne?
Ono što ne shvatamo je da je sam taj model pogrešan.
Model „ako-onda“ - „ako se to desi, biću srećan“ -
sam taj model je pogrešan.
Umesto da prepoznamo da je sam taj model pogrešan,
mi provodimo ogromnu količinu vremena
menjajući deo „ako“.
„Pa, mislio sam da će pomoći ako postanem generalni direktor,
ali sada shvatam da nije stvar u tome da hoću da budem direktor.
Hoću da budem direktor milijarder,
a tada ću biti srećan.“
Imate svoje varijacije na tu temu.
Međutim, sam taj model je pogrešan, a ne ono što stavite na stranu „ako“
u jednačini.
Mogu to da vam ilustrujem.
Da li se neko od vas može prisetiti trenutka
kada ste se susreli sa prizorom tako upečatljive lepote
da vas je izmestio iz sopstvene kože i odveo na mesto velikog spokoja?
Možda je u pitanju duga, planinski venac,
dolina, more.
Ako se sećate toga - podignite ruke ako ste se setili.
Gotovo svi ste mogli, zar ne?
Da li ste se ikada zapitali zašto se to dogodilo?
Razlog tome je da ste nekako,
iz nekog razloga,
u tom trenutku
prihvatili univerzum baš onakav kakav jeste.
Niste rekli:
„To je prelepa duga, ali nekako ide malo više ulevo,
a kad biste je pomerili 200 metara udesno,
bila bi mnogo lepša.“
(Smeh)
Niste rekli: „To je prelepa dolina,
ali drvo koje se tu ističe ima previše krivih grana.
Ako biste mi dali motornu testeru i 20 minuta,
učinio bih je mnogo lepšom.“
Ne, dugina nepodešenost
je bila sasvim u redu.
Drvo sa iskrivljenim granama
bilo je sasvim u redu.
Tog trenutka kada ste prihvatili univerzum onakvog kakav jeste,
nestalo je vaše ja koje po običaju traži,
a isplivala je sreća koja je vaše urođeno stanje
i to ste osetili.
Znam da ste to osetili jer se sada,
čak i nakon svih tih godina,
i dalje možete setiti toga.
Problem je u tome što je vaš sadašnji život,
sa svim problemima koje imate -
preciznije, sa svim problemima koje mislite da imate -
podjednako savršen.
Ipak, vi to ne prihvatate.
U stvari, provodite celokupno svoje vreme
boreći se svim silama da ga promenite.
Ne prihvatate ga.
A ako ga ne prihvatate,
onda utonete u model „ako-onda“ -
ako se ovo desi, onda ću biti srećan,
a sam taj model je pogrešan.
Dopustite da vam zato pokažem kako možete izaći iz toga,
ili makar kako možete otpočeti sa koracima ka izlaženju iz toga.
Hteo bih da podelim sa vama tu akciju.
Svi živimo svojim životom jer želimo da nešto postignemo, je l' tako?
Znate, ovde smo i hoćemo da imamo nešto.
Aleks želi da ima uspešnu konferenciju.
Znate, mnogi među vama žele da imaju sjajne programe za svoje kompanije
koje su veoma uspešne.
Želite na napredujete, imate više novca, sve to, zar nije tako?
Sve to su ishodi; voleli biste da se nešto dogodi.
Sada bih hteo da razmislite o sledećem -
postupci su pod vašom kontrolom;
ne potpuno, ali u većoj meri.
Ishod je potpuno izvan vaše kontrole.
U redu?
Postupci su pod vašom kontrolom.
Ishodi su potpuno van vaše kontrole.
Da li je iko među vama primetio da, kada imate cilj
i počnete da radite ka njemu,
ponekad ne dostignete svoj cilj,
a ponekad dobijete
ono što je potpuno suprotno onome što ste hteli?
Da li se to dogodilo nekome od vas?
Na primer, jedan moj prijatelj je jednom rekao: „Bože, znaš,
nisam posvećivao dovoljno pažnje svojoj ženi
i to mora da se promeni.“
Sledeći put kada smo otišli na poslovni put,
kupio joj je vrlo skupu haljinu.
To je bio njegov način da pokaže da mu je stalo,
da bi se lepe stvari dogodile.
Kada je predao poklon svojoj ženi, njena reakcija u tom trenutku je bila:
„Nakon 20 godina braka, ne znaš koju veličinu nosim?“
(Smeh)
„Osim toga, zar ne znaš da nikada ne nosim takve stvari?“
U sledećem trenutku, imali su bračnu razmiricu velikih razmera.
Da li se to desilo nekome od vas?
Preduzeli ste akcije radi određenog cilja
i ishod koji ste dobili bio je potpuno suprotan
onome što ste želeli?
To se stalno dešava.
Živimo u svetu u kome ono o čemu razmišljamo,
ono u šta ulažemo,
predstavlja ishod.
Definišemo svoj život na sledeći način -
ovde se nalazim, ovde hoću da budem,
ovo su koraci koje treba da preduzmem kako bih stigao sa mesta na kome sam
na ono gde želim da budem,
a ako uspem, život je predivan.
Ako ne uspem, onda sam promašio,
život nije dobar, život ne valja.
Da li je tako ili nije?
Tako živimo.
Ulažemo u ishode,
a kao što sam upravo ukazao,
ishodi su često drugačiji u odnosu na ono što bismo voleli,
a ponekad dijametralno suprotni u odnosu na ono što bismo voleli.
Ulažite u ishode i garantovano ćete imati
i previše frustracija, anksioznosti
i ostalih stvari zbog kojih vam je život bezveze.
Postoji alternativa.
Alternativa je da ne ulažete u ishod,
već ulažete u proces.
Najbolji način da to opišem je pomoću citata Džona Vudena.
Ne znam koliko vas zna za Džona Vudena.
On je veoma poznat u Sjedinjenim Državama,
svakako među obožavaocima košarke.
On je jedina osoba koja je dospela do Dvorane slavnih u košarci
kao igrač i kao trener.
Nikada nije govorio timu koji dolazi -
vodio je tim Univerziteta u Kalifoniji, Los Anđeles, ka nečuvenom broju pobeda
i finala Nacionalne studentske sportske asocijacije -
nikada nije govorio nijednom novom timu o pobeđivanju.
Uvek je govorio: „Kada je sve gotovo i kada se pogledate u ogledalu,
da li ste dali sve od sebe?
Ako jeste dali sve od sebe,
rezultat nije bitan.
Ipak, pretpostavljam da će vam se, ako date sve od sebe,
svideti rezultat.“
To je ulaganje u proces.
Ono što mi radimo je potpuno suprotno tome.
Ulažemo u ishod.
„Hoću ovo, o, očajnički to želim,
jer ako to dobijem, biću srećan.“
Trudite se svim silama da uradite sve što možete,
ali ste uvek fokusirani na „ovo je ishod“.
E, sad, fokusiranje na ishod je u redu;
daje vam pravac.
Ulaganje u ishod znači
da postižete ostvarenje određenog rezultata
od koga zavisi vaša dobrobit,
a to je siguran recept za neuspeh.
Možete uraditi nešto drugo.
Možete ulagati u proces.
Odnosno, kada jednom ustanovite gde se nalazite,
gde želite da budete i to je u redu,
fokusirate se na ishod samo u toj meri da vam to daje pravac,
a zatim potpuno ulažete sebe u proces.
Kažete: „Ovo su koraci koje ću preduzeti“
i uložite sve u to.
Ako uspete, odlično.
Ako ne uspete,
i dalje je odlično,
jer sada imate novu polaznu tačku i sa te polazne tačke
birate sledeći ishod i nastavljate dalje.
Kada to uradite, uvidećete da je svaki dan uživancija.
Dozvolite da vam dam primer.
Podignite ruku ako imate dece.
Jeste li ikada videli dete koje uči da hoda?
Ono što se desi, a obično se desi između 11. i 13. meseca,
jeste da dete ustane i vidi da svi hodaju,
ono hoće da hoda, ustane, padne, počne da plače,
mama dotrči da uteši i poljubi gde boli da bude bolje.
Ono proba ponovo, padne, mama ponovo dotrči.
Nakon izvesnog vremena, mama se umori i više ne dotrčava
i dete prestane da plače,
zatim ustane, zakorači
i ne padne, onda načini sledeći korak
i prelepi osmeh mu se javi na licu.
Vrlo uskoro, uglavnom u roku od 24 sata, ono šeta svuda unaokolo
i remeti raspored u dnevnoj sobi.
Tada znate da ste na novom stadijumu roditeljstva.
Zar ne?
Sada zamislite šta bi se dogodilo
kada bi dete, svaki put kada padne,
reklo: „O bože, opet nisam uspela.
Nikada neću naučiti da hodam.“
Onda morate da je vodite na savetovanje
da joj pomognete da se izbori sa osećanjima neadekvatnosti
i nesposobnosti da ostvari cilj i da iznova pada.
Šta mislite, koliko vremena bi mu trebalo da nauči da hoda
ako biste morali to da radite,
ako biste na svaka tri njena pada morali da nađete savetnika
da je posavetuje i tako iznova?
Zvuči smešno, zar ne?
No, to je ono što radimo.
Dete se fokusira na proces.
Ulaže u proces,
ne u ishod.
Mi radimo sasvim suprotno.
Kako odrastamo, gubimo sposobnost da ulažemo u proces
i počemo da ulažemo u ishod.
Po definiciji je ishod van naše kontrole,
a ako u njega ulažemo celokupnu emocionalnu energiju,
time ćemo se iscrpeti.
Međutim, sa druge strane, ako kažemo:
„Evo ishoda, ulagaću u proces
i daću sve od sebe što mogu“,
svaki dan je uživanje
i na dobrom ste putu da postignete viziju koju sam vam opisao.
Pitanje koje mi stalno postavljaju je:
„Profesore Rao, ali kod mene ništa ne izaziva strast.“
Na to ja kažem: „U redu, šta bi izazvalo?“
Tada bez izuzetka iznesu spisak stvari.
Evo koji je moj posao i evo koliko je plaćen,
ovakav je moj šef,
ovakve su moje kolege,
ovakve su moje mušterije, evo koliko putujem,
evo kolika je moja kancelarija, koliko mi je debeo tepih,
koliko prozora imam -
gomila parametara.
Govorim im ono što želim da podelim i sa vama,
jer sve te stvari - pre svega, to ne postoji.
Drugo, čak i da postoji i da ste u tome,
za ne više od šest meseci
postali biste isto tako nesrećni i očajni kao što ste sada,
jer strast postoji u vama.
Ona nije u poslu.
Ako ne nađete način da je razbuktate u sebi
baš tu gde se nalazite,
nećete je naći izvan.
Ako nađete način da je razbuktate tu gde jeste,
otkrićete tada da se spoljašnji svet preuređuje
da bi se prilagodio osobi koja postajete.
Dok to radite, otkrićete da se čuda svakodnevno dešavaju.
Upoznajete osobe kojima ste oduševljeni.
Novi ljudi ulaze u vaš život.
To je samo povetarac,
jer sve što činite u životu su odlaženja na putovanja.
Došli ste ovde na ovu konferenciju, otišli ste na putovanje.
Okupili ste se oko aparata za vodu
i pričate o tome kako je užasno vaše radno mesto -
otišli ste na putovanje.
Gledate „Očajne domaćice“ - otišli ste na putovanje.
Idete na putovanje
u kome su žene od četrdesetak godina u aferi sa baštovanima od oko 19,
dok se muževi razonode unaokolo za manekenkama.
Sve što radite su odlaženja na putovanja.
Nema ničeg lošeg u tome, ali se samo zapitajte:
„Da li je ovo putovanje na koje želim da idem?
Da li me to vodi na mesto na kome želim da provedem vreme?“
Ako počnete da to radite,
uvidećete da vam se život menja.
Ljudi koje upoznajete, stvari o kojima govorite,
filmovi koje idete da gledate, knjige koje čitate - sve se menja.
Sve to počinjete
fokusiranjem na proces.
Ulažite u proces, ne u ishod.
Hvala.