יש לי חזון עבור כל אחד מכם, עבור כל אחד מכם
והחזון שיש לי בשבילכם
הוא שכאשר אתם מתעוררים בבוקר,
דמכם מזמר לנוכח המחשבה שאתם הנכם מי שאתם
ועושים את מה שאתם עושים:
שכשאתם עוברים את היום,
אתם יכולים ממש לכרוע על ברכיכם בהכרת תודה
למזל העצום שהוענק לכם:
שכשאתם עוברים את היום
אתם קורנים ומלאי חיים כמה פעמים,
ואם חייכם אינם כאלה,
הייתי רוצה להציע בענווה שאתם מבזבזים את החיים שלך.
החיים קצרים מכדי לבזבזם.
אז מה שאני מציע לעשות ב -17 הדקות הבאות -
בדקה אחת כבר השתמשתי --
זה לתת לכם מערכת של כלים רבי עוצמה
שיכולים לגרום לכם להתחיל להיות שם.
האם זה מעניין אותכם?
קהל: כן.
סריקומאר ראו: בסדר.
זהו כנס על אושר.
אבל גם אם זה לא היה כנס על אושר,
האם יהיה זה נכון לו אמרתי שבדרך כלשהי, אופן, אופנה או צורה
אתם מקדישים את כל חייכם
כדי להיות מאושרים?
כל מה שאתם עושים -- העבודה שלכם, המשפחה, ילדים, מערכות יחסים, מה שלא יהיה --
זה מסע חקר בעקבות האושר.
נכון?
הייתי רוצה שתחשבו על הנושאים הבאים:
מה אתם צריכים לקבל
כדי להיות מאושרים?
אנחנו פשוט הולכים להשקיע דקה על זה.
מה אתם צריכים שיהיה לכם כדי להיות מאושרים?
מישהו, מהר?
כשאני עורך את הניסוי הזה, עולה צרור של דברים
עושר עצום, בן זוג מדהים, בריאות טובה,הרבה נסיעות, זמן, וכו' וכו'.
כרגע, אם היה עליכם לחשוב על זה,
הייתה לכם כנראה רשימה של... "הנה מה שאני צריך שיהיה לי
כדי להיות מאושר."
הייתי רוצה שתחשבו על זה:
כל מה שאתם יכולים לקבל --
תנו לי לחזור על זה -- כל דבר שאתם יכולים לקבל, תוכלו להפסיד.
האם זה נכון?
אז, עושר עצום יכול לעשות אותכם מאושרים. עושר גדול יכול להיעלם מחר
מספר אנשים במגזר הכספי כבר גילו את זה.
אז מה שלא יהיו שאתם יכולים לקבל שיכול לעשות אותכם מאושרים
יכול להיעלם.
איפוא זה משאיר אותכם?
לא במקום נחמד מאוד, נכון?
יש לי הצעה אחרת להציע לכם.
מה שיש לי להציע לכם
הוא, שאין דבר שאתם צריכים לקבל, לעשות, או להיות
כדי להיות מאושרים.
תנו לי לחזור על זה:
אין שום דבר שאתם צריכים לקבל, לעשות או להיות כדי להיות מאושרים.
למעשה, אושר הוא טבעכם המולד.
הוא טבוע בתוככם, הוא חלק מה DNA שלכם.
אינכם יכולים לא להיות מאושרים.
עכשיו, כולכם מאוד מנומסים,
ובחלק מהפורומים האחרים שאני מדבר, כמו בתי ספר למנהל עסקים
הם לא כל כך מנומסים.
ותמיד, מישהו מבטא את מה שהרבה מכם חושבים,
שזה:" אם אושר הוא הטבע המולד שלי,
איך זה שאני לא חווה אותו?
איך זה שאני חווה שהחיים שלי מבאסים?
(צחוק)
והתשובה לזה היא למעשה פשוטה מאוד.
ביליתם את כל חייכם
בלמידה איך להיות אומללים.
תנו לי לחזור על זה: השקעתם את כל חייכם בלמידה איך להיות אומללים.
והדרך שבה אנו לומדים איך להיות אומללים
היא בעזרת רכישה של מודל מנטלי ספציפי.
מודל מנטלי הוא הרעיון שיש לנו שזו הדרך שבה פועל העולם.
לכולנו יש מודלים מנטליים, יש לנו עשרות מודלים מנטליים
יש לנו מודלים מנטליים של כיצד למצוא עבודה,
איך להתקדם בעבודה, איך לבחור מסעדה לאכול בה,
איך יהיה סרט ללכת ... עשרות כאלה.
הבעיה היא לא שיש לנו מודלים מנטליים.
הבעיה היא שאיננו יודעים שיש לנו מודלים מנטליים.
אנו חושבים שזו הדרך שבה העולם פועל.
וככל שאנחנו משקיעים במודל מנטלי,
יותר נראה שזו למעשה, הדרך שבה עובד העולם.
אבל זה לא: זה פשוט מודל מנטלי,
והמודל המנטלי שיש לנו, שאותו אנו רוכשים באופן כה חזק
הוא שעלינו לקבל משהו כדי שנוכל לעשות משהו
כך שנוכל להיות משהו.
כמו למשל, אנו צריכים לקבל הרבה כסף כדי שנוכל לנסוע למקומות אקזוטיים
כדי שנוכל להיות מאושרים.
אנחנו צריכים להיות במערכת יחסים כדי שנוכל לעשות סקס נהדר
כדי שנוכל להיות מאושרים.
כל זה הינו וריאציה של מודל ה אם-אז.
ומודל ה אם-אז הוא:
אם זה קורה,
אז נהיה מאושרים.
לו הייתי משיג משרה יותר טובה, לו הייתי משיג יותר כסף,
אם הבוס שלי היה חוטף התקף לב,
אם רק הייתי נשוי, אם רק אשתי הייתה עוזבת אותי --
(צחוק)
אם רק היו לי ילדים,
אם הילדים שלי יגדלו וילכו לקולג' ...
זה לא משנה מה הדבר.
כל הרעיון הוא אם זה קורה,
אז אני אהיה מאושר,
וכרגע הדבר היחיד שהוא שונה
בין האנשים בקהל הזה
הוא מהו ה"אם" המסוים שעליו אתם מתמקדים?
והדבר היחיד ששונה
ביניכם כעת והמקום בו הייתם לפני 10 שנים
הוא מהו ה"אם" המסוים שהתמקדתם עליו?
חישבו על החיים שלכם לפני עשר שנים.
השקיעו בכך דקה.
לפני עשר שנים אם אתם זוכרים בבירור,
היו דברים מסוימים שרציתם.
האם זה נכון?
רוב הסיכויים הם
שרבים מהדברים ההם שרציתם לפני 10 שנים, כעת יש לכם אותם.
האם זה נכון?
איפוא זה השאיר אותכם?
בדיוק באותו מקום, נכון?
מה שאנחנו לא מבינים הוא שהמודל עצמו פגום.
מודל ה אם-אז -- "אם זה יקרה אהיה מאושר" --
המודל עצמו פגום.
אבל במקום להכיר שזה המודל עצמו שלוקה בחסר,
מה שאנחנו עושים זה מבזבזים כמויות אדירות של זמן
בלשנות את ה"אם."
"נו, טוב, חשבתי שאם הייתי נעשה מנכ"ל זה היה עוזר,
אבל עכשיו אני מבין שזה לא שרציתי להיות מנכ"ל.
רציתי להיות המנכ"ל המיליארדר,
ואז אהיה מאושר."
יש לכם את הווריאציה שלכם על זה.
אבל זה המודל עצמו שפגום, לא מה שאתם שמים על צד ה"אם"
של המשוואה.
אני יכול להדגים לכם את זה.
האם מישהו מכם יכול להיזכר בזמן
שהתעמתתם עם סצנה של יופי מדהים כזה
שהוציא אותכם אל מחוץ לעצמכם למקום של שלווה גדולה?
אולי קשת, רכס הר,
עמק, הים.
ואם אתם זוכרים כי -- הרימו ידיים אם הייתם יכולים.
כמעט כולכם יכולתם, נכון?
האם תהיתם אי פעם מדוע זה קרה?
הסיבה שזה קרה היא שאיכשהו,
מסיבה כלשהי,
באותו רגע,
קיבלתם את היקום בדיוק כפי שהוא היה.
לא אמרתם.
"זוהי קשת יפה אבל היא איכשהו נוטה לצד שמאל,
ולו יכולנו להזיז אותה 200 מטר ימינה,
זה היה כל כך הרבה יותר יפה."
(צחוק)
לא אמרתם "זה עמק יפהפה,
אבל לעץ שבחזיתו יש יותר מדי ענפים עקומים.
אז לו נתתם לנו מסור חשמלי ו-20 דקות,
הייתי משפר אותו בהרבה."
הו לא, הקשת מחוץ למרכז
הייתה בסדר גמור.
העץ עם הענפים העקומים
היה בסדר גמור.
וברגע שקיבלתם את היקום כפי שהוא היה,
העצמי המשתוקק שלכם ירד משם,
והאושר שהוא הטבע המולד שלכם עלה לפני השטח,
ואתם חשתם אותו.
ואני יודע שהרגשתם את זה כי עכשיו,
אפילו עכשיו לאחר כל השנים האלה,
אתם עדיין יכולים לזכור זאת.
הבעייה היא שהחיים שלכם הם עכשיו,
עם כל הבעיות שיש לכם
ליתר דיוק, כל הבעיות שאתם חושבים שיש לכם --
הם מושלמים במידה שווה.
אבל אינכם מקבלים את זה.
למעשה, אתם מבזבזים את כל זמנכם
במאמץ רב עוצמה לשנות את זה.
אתם לא מקבלים את זה.
וכאשר אתם לא מקבלים את זה,
אתם מתחילים עם מודל ה"אם-אז":
אם זה יקרה, אז אהיה מאושר.
וזה המודל עצמו שהוא לקוי.
אז תנו לי להראות לכם איך אתם יוצאים מזה,
או לפחות אתם יכולים להתחיל בצעדים לצאת מזה.
אני רוצה לשתף אתכם בפעולה זו.
כולנו חיים את חיינו כי אנחנו רוצים להשיג משהו, נכון?
אתם יודעים, אנחנו כאן, ואנחנו רוצים שיהיה לנו משהו.
אלכס רוצה שיהיה לו כנס מוצלח.
אתם יודעים, רבים מכם רוצים שיהיו לכם תכניות גדולות עבור החברות שלכם
שיהיו מוצלחות מאוד.
אתם רוצים להתקדם, שיהיה לכם יותר כסף, כל זה, נכון?
כל אחד מאלה הוא תוצאה; הייתם רוצים שמשהו יקרה.
עכשיו, הייתי רוצה שתחשבו על הדברים הבאים:
פעולות הן בשליטה שלכם,
לא לגמרי, אבל במידה רבה.
התוצאה היא לחלוטין מחוץ לשליטה שלכם.
בסדר?
פעולות הן בתחום השליטה שלכם.
התוצאה היא לחלוטין מחוץ לשליטה שלכם.
האם מישהו מכם הבין שכשיש לכם מטרה
ואתם מתחילים לעבוד לקראתה,
חלק מהזמן שאתם לא משיגים את המטרה שלכם,
וחלק מהזמן מה שאתם מקבלים
הוא ההפך הגמור של מה שרציתם?
האם זה קרה למישהו מכם?
כמו חבר שלי, שאמר: "וואו, אתה יודע,
לא הקדשתי הרבה תשומת לב לאשתי,
וזה חייב להשתנות."
אז בפעם הבאה שנסענו לנסיעת עסקים,
הוא קנה לה שמלה יקרה מאוד.
וזו הייתה הדרך שלו להראות, את יודעת, חשבתי עלייך,
ודברים טובים יקרו.
וכשהוא הציג את המתנה בפני אשתו התגובה המיידית שלה היתה,
"אחרי 20 שנות נישואין, אתה לא יודע את המידה שלי?"
(צחוק)
"ובנוסף, אתה לא יודע שאני אף פעם לא לובשת משהו כזה?"
והדבר הבא שאתם יודעים זה שהוא חטף מכת זוגיות הגונה.
האם זה קרה למישהו מכם?
עשיתם משהו למען תוצאה מסוימת
והתוצאה שקיבלתם היתה לחלוטין הפוכה
ממה שרציתם?
זה קורה כל הזמן.
ובכן, אנו חיים בעולם שבו מה שאנו חושבים עליו,
מה שאנו משקיעים בו,
הוא התוצאה.
אנו מגדירים את חיינו באופן הבא:
אני כאן, זהו המקום אליו אני רוצה ללכת,
אלה הם הצעדים שעלי לעשות כדי להגיע מהמקום בו אני נמצא
למקום אליו אני רוצה ללכת,
ואם אני אצליח החיים נפלאים.
אם לא, אז נכשלתי,
החיים לא טובים, החיים מבאסים.
נכון? לא נכון?
כך אנו חיים.
אנו משקיעים בתוצאה,
וכפי שכבר ציינתי,
התוצאה היא לעתים קרובות שונה ממה שהיינו רוצים,
ולפעמים ההיפך הגמור ממה שאנו רוצים.
אתם משקיעים בתוצאה ומובטח לכם
יותר תסכול משהייתם מדמיינים, חרדה
וכל שאר הדברים שהופכים את החיים למבאסים.
יש חלופה.
והחלופה היא שאתם לא משקיעים בתוצאה,
אתם משקיעים בתהליך.
והדרך הטובה ביותר לתאר זאת היא בעזרת ציטוט מפי ג 'ון וודן.
אני לא יודע כמה מכם מכירים את ג'ון וודן.
הוא מאוד ידוע בארצות הברית
ובוודאי בקרב אוהדי הכדורסל.
הוא האדם היחיד שהגיע אי פעם אל היכל התהילה של הכדורסל
הן כשחקן והן כמאמן.
ומה שהוא אמר לצוות שלו --
הוא הוביל את UCLA למספר חסר תקדים של ניצחונות ומשחקי גמר ב- NCAA -
ומה שהוא נהג לספר לכל צוות חדש הוא אף פעם לא דיבר על זכייה.
הוא תמיד אמר, " כשזה נגמר, ואתם מביטים במראה,
האם עשיתם את הטוב ביותר שהייתם מסוגלים לעשות?
ואם עשיתם את הטוב ביותר שהייתם מסוגלים לעשות,
התוצאה לא משנה.
אבל הייתי מניח שאם עשיתם את הטוב ביותר שהייתם מסוגלים,
תמצאו שהתוצאה היא לטעמכם.
זה להשקיע בתהליך.
מה שאנו עושים הוא ההפך הגמור.
אנו משקיעים בתוצאה.
זה מה שאני רוצה - הו, אני רוצה את זה נואשות,
כי אם אשיג את זה אהיה מאושר.
ואתם מנסים בכל הכוח, לעשות את כל מה שאתם יכולים,
אבל אתם תמיד מתמקדים על, "זוהי התוצאה."
עכשיו, התמקדות בתוצאה זה בסדר.
זה נותן לכם כיוון.
השקעה בתוצאה משמעה
שאתם הופכים את השגתה של תוצאה מסוימת
אחראית לאושר שלכם.
וזה מתכון בטוח לכישלון.
מה שאתם יכולים לעשות זה דבר אחר.
אתם יכולים להשקיע בתהליך.
כלומר, לאחר שקבעתם, כאן זה המקום בו אני נמצא,
כאן המקום בו אני רוצה להיות, וזה בסדר,
אתם מתמקדים על התוצאה רק כך שהיא תיתן לכם כיוון,
ואז אתם משקיעים עצמכם לחלוטין בתהליך.
אתם אומרים, הנה הצעדים שאתם רוצים לעשות,
ואתם שמים הכל בתוך זה.
ואם אתם מצליחים, נפלא.
ואם אתם לא מצליחים,
עדיין נפלא,
כי עכשיו יש לכם נקודת התחלה חדשה, ומאותה נקודת התחלה חדשה,
תבחרו תוצאה אחרת ותמשיכו הלאה.
וכאשר אתם עושים את זה, תמצאו שכל יום הוא פיצוץ.
תנו לי לתת לכם דוגמא.
ואם יש לכם ילדים -- הרימו את ידיכם אם יש לכם ילדים,
האם אי פעם ראיתם ילד קטן שלומד ללכת?
מה שקורה, וזה קורה בדרך כלל בגיל 11 - 13 חודשים,
זה שהילדה נעמדת, והיא רואה את כולם הולכים,
היא רוצה ללכת, היא נעמדת, היא נופלת, היא מתחילה לבכות
ואמא רצה ומנחמת אותה, מנשקת את המקום, עושה זאת טוב,
היא מנסה שוב, נופלת, אמא רצה שוב.
לאחר זמן מה אמא מרגישה עייפה ולא רצה יותר
והילדה מפסיקה לבכות,
ואז היא קמה, עושה צעד
ולא נופלת, ואז עוד אחד,
וחיוך יפה עולה על פניה.
ובקרוב מאוד, בדרך כלל בתוך 24 שעות היא מתהלכת סביב כל המקום.
מבלגנת את הסדר בסלון.
ואתם יודעים שעברתם לשלב חדש של הורות.
נכון?
עכשיו, דמיינו מה היה קורה
אם בכל פעם שהילדה נפלה,
היא הייתה אומרת "או, אלוהים שוב נפלתי.
אני לעולם לא אלמד ללכת."
ואתם צריכים להשיג בשבילה ייעוץ
לעזור לה להתמודד עם תחושות אי-התאמה
וחוסר יכולת להצליח, ולשוב וליפול.
כמה זמן אתם חושבים יקח לה ללמוד ללכת אם הייתם צריכים לעשות זאת,
אם כל שלוש נפילות שלה הייתם צריכים להשיג יועץ
לייעץ לה, וכו'?
נשמע מצחיק, לא כך?
אבל זה בדיוק מה שאנחנו עושים,
מה שהילדה עושה זה להתמקד על התהליך,
היא משקיעה בתהליך,
לא בתוצאה.
מה שאנחנו עושים זה בדיוק ההיפך.
כשאנו גדלים, אנו מאבדים את היכולת להשקיע בתהליך,
אנחנו מתחילים להשקיע בתוצאה.
בהגדרה, התוצאה היא מחוץ לשליטתנו,
ואם זה המקום שבו אנחנו משקיעים את כל האנרגיה הרגשית שלנו,
אנחנו הולכים לסחוט את עצמנו כפי שאנו עושים.
אבל אם, מצד שני היינו אומרים,
הנה התוצאה, אני הולך להשקיע בתהליך
ולתת לו כל מה שאני אוכל,"
כל יום הוא פיצוץ,
ואתם על הדרך להשיג את החזון שהתוויתי בפניכם.
השאלה שאנשים שואלים אותי כל הזמן, היא, "פרופסור ראו,
אבל שום דבר לא מלהיב אותי."
אז אני אומר, "אוקיי, מה כן?"
והם תמיד באים עם: אתה יודע, הנה רשימה של דברים.
הנה העבודה שלי, וכמה משלמים לי עליה,
זה סוג כזה של אדם, הבוס שלי,
זה סוג האנשים שהקולגות שלי הם,
והנה איך הם הלקוחות שלי, הנה כמה אני נוסע,
הנה גודל המשרד שלי, וכמה השטיחים שלי עבים,
כמה חלונות יש לי --
קבוצה של פרמטרים.
ומה שאני אומר להם זה מה שאני רוצה לחלוק איתכם,
משום שכל הדברים האלה -- קודם כל, זה לא קיים.
אבל שנית, אפילו אם זה היה ואתם נתקעתם לתוך זה,
זה לא ייקח יותר משישה חודשים
בשבילכם להיות אותם עצובים ואומללים שם כפי שאתם כאן כעת,
כי תשוקה מתקיימת בתוככם.
היא לא מתקיימת במשרה.
ואם אינכם מוצאים דרך להצית אותה בתוככם
בדיוק היכן שאתם נמצאים,
אתם לא הולכים למצוא אותה בחוץ.
אבל אם תמצאו דרך להצית אותה במקום בו אתם נמצאים,
אז תגלו שהעולם החיצוני
מארגן את עצמו מחדש.
כדי להתאים לאדם החדש שאתם הופכים להיות.
וכשאתם עושים זאת, תמצאו שניסים קורים בדרך קבע.
מגיעים אנשים שאתם שמחים לפגוש.
אנשים חדשים נכנסים לחייכם.
זהו רק משב רוח,
כי כל מה שאתם עושים בחייכם זה לצאת למסעות.
באתם לכאן לכנס הזה: יצאתם למסע.
אתם מסתובבים סביב מצנן המים,
מדברים על כמה נורא הוא מקום העבודה שלכם;
יצאתם למדע.
אתם צופים ב "עקרות בית נואשות" אתם יוצאים למסע.
אתם יוצאים למסע
שבו 40 ומשהו נשים מנהלות רומן עם 19 ומשהו גננים
בעוד הבעלים משתעשעים עם דוגמניות.
כל מה שאתם עושים זה לצאת למסעות.
אין בזה שום דבר רע, רק שאלו את עצמכם,
"האם זה המסע שאני רוצה לצאת אליו?
האם זה לוקח אותי למקום שאני רוצה לבלות בו את זמני?"
ואם תתחילו לעשות את זה,
תמצאו שחייכם משתנים.
סוג האנשים שאתם פוגשים, הדברים שאתם מדברים עליהם,
הסרטים שאתם הולכים אליהם, הספרים שאתם קוראים --
הכל משתנה.
ואתם מתחילים את כל זה
על ידי התמקדות בתהליך.
השקיעו בתהליך, לא בתוצאה.
תודה.