(Muzika)
Labas vakaras.
Kaip visi žinote, išgyvename nelengvą ekonominį laikotarpį.
Stoviu prieš jus su kukliu pasiulymu
norėdamas palengvinti finansinę naštą.
Ši mintis kilo bekalbant su
draugu fiziku iš Masačiusetso Technologijos Instituto.
Jis bandė man kai ką paaiškinti
gražų eksperimentą, kuriame lazeriais atšaldomi fizikiniai kūnai.
Ir aš iš pat pradžių susipainiojau,
nes šviesa daiktų nevėsina.
Ji daiktus šildo. Tai vyksta dabar.
Dabar jūs mane galite matyti būtent todėl,
kad kambaryje yra daugiau nei 100 kvintilijonų fotonų,
ir jie atsisiktinai laksto po erdvę beveik šviesos greičiu.
Visi jų yra skirtingų spalvų,
jie banguoja skirtingais dažniais,
ir jie atšokinėja nuo visų paviršių, įskaitant mane,
ir kai kurie jų juda tiesiai į jūsų akis,
ir todėl jūsų smegenys sukuria, mano vaizdą, stovinčio priešais jus.
O lazeris yra kitoks.
Jis taip pat naudoja fotonus, bet jie visi juda kartu,
ir jei sutelksi juos į spindulį,
gausi itin naudingą įrankį.
Lazerio valdymas yra toks tikslus,
kad galime juo atlikti chirurgines operacijas akies viduje,
galime juo saugoti neįtikėtinus informacijos kiekius,
ir galime naudoti jį šian gražiam eksperimentui,
kurį mano draugas bandė kaip nors paaiškinti.
Visų pirma atomus uždarome specialiame butelyje.
Jis elektromagnetiniais laukais atskiria atomus
nuo aplinkos triukšmo.
Ir patys atomai yra gana aršūs,
bet jei šausite į juos lazeriu tiksliai reikiamu dažniu,
atomas greitai sugers šiuos fotonus
ir ims lėtėti.
Po truputį jis tampa šaltesnis
kol galų gale pasiekia absoliutų nulį.
Naudojant reikiamus atomus ir juos pakankamai atšaldžius
gausime kai ką itin keisto.
Tai tampa nebe kietu kūnu, skysčiu ar dujomis.
Tai pavirsta į naują materijos būseną, vadinamą superskysčiu.
Atomai netenka savo individualių savybių
ir ima vadovauti kvantinės fizikos taisyklės
ir todėl superskysčio savybės yra tokios keistos.
Pavyzdžiui, kai šviesa pereina per superskystį
jos fotonai gali sulėtėti
iki 60 kilometrų per valandą.
Kita kraupi savybė yra tai, kad jis teka
visiškai be jokio pasipriešinimo ar trinties,
tad jeigu nuimtumėte kamštį nuo to butelio,
šis skystis neliktų viduje.
Plona plėvelė užklos butelio vidų
ir nutekės iki butelio viršaus ir pateks į išorę.
Aišku, vos tik jis pasiekia išorinę aplinką
ir jo temperatūra pakyla bent laipsnio dalele,
jis iškart atvirsta į normalią materijos būseną.
Superskystis yra vienas trapiausių mūsų sukurtų dalykų.
Ir tai yra didžiulis džiaugsmas mokslui:
mūsų intuicijos pralaimėjimas prieš eksperimentavimą.
Bet eksperimentas dar nėra pabaiga,
nes tas žinias vis dar reikia perduoti kitiems žmonėms.
Aš turiu daktaro laipsnį molekulinėje biologijoje.
Ir vis dar sunkiai suprantu apie ką kalba dauguma mokslininkų.
Taigi, kai mano draugas bandė paaiškinti eksperimentą,
atrodė, kad kuo daugiau jis kalba,
tuo mažiau aš suprantu.
Nes kai kažkam aiškini sudėtingą dalyką,
norint tikrai suprasti esmę,
kuo mažiau žodžių naudoji, tuo geriau.
Iš tikro, idealu turbūt išvis apsieiti be žodžių.
Atsimenu, kad galvojau, kaip mano draugas būtų galėjęs
visą eksperimentą paaiškinti šokiu.
Aišku, kai reikia, aplink niekada nebūna šokėjų.
O ši idėja nėra tokia jau ir pamišusi.
Prieš keturi metus pradėjau konkursą pavadinimu Šok savo daktaro laipsnį.
Vietoje žodžių, aiškinant savo tyrimus,
mokslininkai turėjo viską paaiškinti šokiu.
Kaip bebūtų keista, dabar atrodo, kad tai veikia.
Šokis tikrai gali padaryti mokslą lengviau suprantamą.
Bet nepasitikėkite tik mano žodžiu.
Eikite į internetą ir ieškokite "Dance Your Ph.D."
Šimtai šokančių mokslininkų laukia jūsų.
Įdomiausias dalykas, kurį išmokau organizuodamas šį konkursą
yra tai, kad moksliniakai dabar dirba tiesiogiai su šokėjais savo tyrimuose.
Pavyzdžiui, Minesotos universitete
yra biomedicinos inžinierius vardu David Odde,
ir ląstelių judėjimo tyrimuose jis dirba kartu su šokėjais.
Jie tai atlieka keisdami savo formą.
Kai cheminis signalas atsklinda į vieną pusę,
jis priverčia ląstelę plėsti savo formą į tą pusę,
nes ląstelė pastoviai liečiasi ir juda su aplinka.
Taigi tai leidžia ląstelėms nutekėti reikiama kryptimi.
Bet kas iš išorės atrodo lėta ir oru,
iš vidaus atrodo kaip visiška sumaištis,
nes ląstelės savo formą kontroliuoja kietų baltymų skaidulomis,
ir tos skaidulos pastoviai lūžinėja.
Bet tokiu pat greičiu kaip jos byra,
daugiau baltymų prisijungia prie jų galų ir jas prailgina,
taigi viskas nenustoja keistis
vien tam, kad išliktų tokie pat.
O David kuria to matematinius modelius ir juos testuoja laboratorijoje,
bet prieš juos atliekant, jis dirba kartu su šokėjais,
bandymas sugalvoti, kokius modelius jam išvis kurti.
Tai yra, iš esmės, efektyvus idėjų generavimas,
ir kai aplankiau Davidą norėdamas susipažinti su jo tyrimu,
jis man aiškino su šokėjų pagalba,
o ne tradiciniu PowerPoint metodu.
Ir tai atveda mane prie mano kuklaus pasiūlymo.
Aš manau, kad blogos PowerPoint prezentacijos
yra didžiulė grėsmė pasaulinei ekonomikai.
(Juokas) (Aplodismentai)
Aišku, tai priklauso nuo to, kaip matuojame,
bet vienas įvertis būtų 250 miljonų dolerių per dieną.
Čia kalbama apie pusės valandos prezentacijas
vidutinei keturių žmonių auditorijai
su 35000 dolerių metinėmis algomis,
ir taip pat padaroma prielaida, kad
maždaug ketvirtis prezentacijos laiko yra visiškai sugaištas,
ir kad kasdien sukuriama
apie 30 milijonų PowerPoint prezentacijų,
ir tai lygu per metus veltui išleistų
100 milijardų dolerių.
Aišku, tai tik laikas, sugaištas
žiūrint pačias prezentacijas.
Yra ir kitų kaštų, nes PowerPoint yra įrankis,
ir kaip kiekvienas įrankis, jis gali būti ir bus blogai naudojamas.
Pasiskolinus terminą iš mano šalies ČŽV,
tai leidžia suminkštinti klausytojus.
Tai švaisto jų dėmesį su gražiais paveiksliukais, bereikšmiais duomenimis.
Tai leidžia kurti kompetencijos iliuziją,
paprastumo iliuziją,
ir, kas blogiausia, supratimo iliuziją.
Taigi, mano šalis dabar įsiskolinusi 15 milijardų dolerių.
Mūsų vadovai iš peties dirba ieškodami būtų kaip sutaupyti pinigų.
Viena mintis yra drastiškai sumažinti valdžios finansavimą menams.
Pavyzdžiui, mūsų Nacionalinis Meno Fondas
su savo 150 dolerių metiniu biudžetu;
nukirpus šią programą valstybės skola
iš karto sumažėtų maždaug tūkstantąja procento.
Tikrai negali ginčytis su skaičiais.
Deja, vos tik nustojus finansuoti menus,
iškils šiek tiek problemų.
Menininkai gatvėse padidins bedarbių gretas.
Daugelis pasuks narkotikų ar prostitucijos keliu,
ir tai neišvengiamai sumažins nekilnojamo turto vertę miesto rajonuose.
Visa tai gali atsverti tai, ką galvojame sutaupyti.
Taigi dabar aš kukliai pasiūlysiu savo idėjas,
kurių, tikiuosi, neveikia paskutinis prieštaravimas.
Panaikinus valstybės paramą menininkams,
priverskime tuos pinigus dirbti
naudojant juos vietoje PowerPoint.
Kaip bandomąjį variantą, aš siūlau pradėti su Amerikos šokėjais.
Vis dėlto, jie yra labiausiai pažeidžiami,
jiems gresia traumos ir jie gydosi ilgai
dėl mūsų sveikatos apsaugos sistemos.
Vietoje to, kad šokdintume savo mokslų daktarus,
mes turėtume naudoti šokėjus aiškindami visas savo sudėtingas problemas.
Įsivaizduokite politikus, kurie aiškindami, kodėl turėtume
užkaiauti užsienio šalį, naudodami šokį
arba išpirkti investicinį banką.
Tai tikrai padėtų.
Aišku kažkada, tolimoje ateityje, gali būti išrastos
įtikinimo technologijos,
kurios yra dar galingesnės nei PowerPoint,
kas reikštų, kad šokėjai taptų nebereikalingi retorikoje.
Vis dėlto, tikiu, kad iki tos dienos
mes būsime išsilaisvinę iš dabartinių finansinių griuvėsių.
Galbūt tada galėsime sau leisti malonumą
tiesiog sėdėti salėje
be jokio kito tikslo kaip tik
stebėti žmogaus pavidalą judesyje.
(Muzika)
(Aplodismentai)