"Мамо, хто ці люди?"
Таке невинне запитання поставила мені моя донька Алія
у віці трьох років.
Ми йшли з донькою та чоловіком
по одному з великих сучасних торгових центрів Абу-Дабі.
Алія пильно вдивлялась у величезний плакат, що висів посеред торгового центру.
На ньому були зображені три правителі Об'єднаних Арабських Еміратів.
Вона пригорнулась до мене,
а я нахилилася до неї і пояснила, що це були правителі ОАЕ,
які тяжко працювали заради розвитку свого народу
і захисту його цілісності.
Вона запитала: "Мамо, а чому тут, де ми живемо,
чи в Лівані, де живуть бабуся з дідусем,
на стінах ніколи не буває зображень впливових жінок?
Це тому, що жінки не важливі?"
Це, мабуть, найскладніше запитання, на яке мені довелось відповідати
за роки мого материнства і за 16 з лишком років професійного життя.
Я виросла в своєму рідному місті в Лівані,
я була молодшою з двох доньок, наш працьовитий батько був пілотом
і керівником оперативного управління в "Ліванських авіалініях",
моя мама - домогосподарка, яка разом з бабусею присвятила себе дітям.
Мій батько заохочував мене і мою сестру здобувати освіту,
хоча в той час в нашій культурі культивувалась думка про те,
що лише сини, а не доньки, мають бути професійно мотивованими.
Я була однією з небагатьох дівчат мого покоління,
хто поїхав навчатись закордон у 18 років.
Мій батько не мав сина
і тому я, в деякому сенсі, замінила йому сина.
Пройшло декілька десятків років, і я надіюсь,
що мій батько пишається мною.
Здобуваючи ступінь бакалавра і кандидата наук з електротехніки,
займаючись науково-дослідною роботою у Великобританії, консультаціями на Близькому Сході,
я перебувала в середовищі, де переважали чоловіки.
Правду кажучи, у мене ніколи не було взірця, з яким би я могла себе порівняти.
Серед покоління моєї мами не було жінок-керівників.
Були деякі чоловіки, які підтримували,
але ніхто не стикався з вимогами та тиском, який я відчувала,
з тиском, який я особливо сильно відчула, коли стала мамою двух чудових дітей.
І хоча західні жінки полюбляють давати нам, бідним пригнобленим арабським жінкам, поради,
вони все ж живуть іншим життям з іншими обмеженнями.
Арабським жінкам мого покоління довелось самим стати взірцями.
Нам доводиться долати більше, ніж нашим чоловікам,
ми маємо справу з більш суворими культурними нормами, ніж на Заході.
Як наслідок, мені здається, що ми - бідні та пригноблені жінки -
можемо поділитись корисними та важко здобутими уроками,
які знадобляться
будь-кому, хто бажає досягти успіху в сучасному світі.
Ось три поради від мене.
["Перетворіть їх бруд в ваше паливо."]
(Сміх)
(Оплески)
Є одне слово, яке всі називають ключем до успіху -
гнучкість.
Що ж таке, насправді, гнучкість і як її розвинути?
Я вважаю, що гнучкість - це здатність перетворювати бруд у паливо.
На моїй попередній роботі, тобто до мого теперішнього місця,
у мене був колега, назвемо його Джон.
Ми були в одній команді і я сумлінно працювала,
надіючись на те, що він помітить, який я спеціаліст,
і таким чином підтримає мою кандидатуру на місце партнера компанії.
Тоді, окрім моїх консультаційних проектів,
я багато писала на тему економічних прав та можливостей жінок.
Одного разу мені потрібно було представити моє дослідження перед студентами MBA.
Джон був в аудиторії,
слухаючи вперше деталі мого дослідження.
Протягом всієї презентації
я спостерігала за Джоном краєм ока.
Якоїсь миті він почервонів
і почав крутитися на своєму стільці від очевидного сорому.
Моя презентація закінчилась оплесками
і ми поспішили до автомобіля.
Там Джон і вибухнув.
"Те, що ти зробила, абсолютно неприйнятно!
Ти консультант, а не активіст!"
Я сказала: "Джоне, я не розумію.
Я представила декілька індексів гендерного паритету
і деякі висновки про арабський світ.
Так, це правда, сьогодні у нас найнижчі показники,
але хіба та інформація, що я представила, не є фактичною?"
На що він відповів: "Весь задум твого дослідження - не вірний.
Те, що ти робиш, небезпечно і руйнує весь суспільний лад."
Він зупинився, а потім додав:
"Коли в жінки з'являються діти, то її місце вдома."
Час зупинився для мене надовго,
все, про що я могла думати і повторювати подумки в цьому хаосі, було:
"Ти можеш забути про партнерство, Лейло.
Цьому ніколи не бути."
Мені знадобилось декілька днів для того, щоб обдумати цей випадок і його наслідки,
і коли я все усвідомила, я зробила три висновки.
Перший: справа в Джоні
та його комплексах.
В нашому суспільстві є багато таких людей, як він,
але я не дозволю їхнім комплексам стати моїми.
Другий: мені потрібен інший спонсор і якомога швидше.
(Сміх)
І він знайшовся, до речі, він був чудовий.
Третій висновок: я маю показати Джонові, на що здатні жінки з дітьми.
Я застосовую ці уроки і в особистому житті.
На початку своєї кар'єри
я чула багато слів підтримки,
але часто я зустрічала жінок, чоловіків, пари,
яким явно не подобалось те, що я і мій чоловік
обрали шлях пари, в якій і чоловік, і жінка працюють.
Зустрічаєш таку собі доброзичливу пару
на сімейних вечорах чи в колі друзів,
яка каже тобі,
що ти і сама знаєш, що ти не найкраща мама,
якщо врахувати те, як багато ти віддаєш своїй роботі.
Я б збрехала, якби сказала, що ці слова не ранять.
Мої діти - моя найбільша цінність,
і думка про те, що я підводжу їх, є просто нестерпною.
Але так як і у випадку з Джоном,
я швидко нагадала собі, що справа в них
та їхніх комплексах.
Отож, замість відповіді
я широко посміхнулась,
уявивши собі
такий знак.
[Будьте щасливими, це всіх дратує.]
(Оплески)
Бачите, в таких ситуаціях у молодої жінки є 2 варіанти.
Ви можете поглинати весь цей негатив,
яким вас закидають,
і тоді ви будете почувати себе невдахою,
так наче успіх для вас є недосяжним,
або можна зрозуміти, що негатив інших людей - це їх власна проблема,
і натомість перетворити його в своє пальне.
Для себе я обрала другий варіант
і я помітила, що це надає мені сили.
Правду кажуть,
що успіх - це найкраща помста.
Деяким жінкам Близького Сходу
щастить вийти заміж за чоловіка, який підтримає їх кар'єрні амбіції.
Поправка: "не щастить", а "вистачає розуму",
тому що ми самі обираємо чоловіка,
і якщо ви хочете мати кар'єру, то краще виходити за того, хто підтримає вас.
Cьогодні арабські чоловіки мало допомагають по господарству.
Суспільство не очікує цього від чоловіка,
навіть вважає таку поведінку не мужньою.
Що стосується жінок, наше суспільство вбачає,
що їх основним джерелом щастя є щастя та успіх
їх дітей та чоловіка.
Жінка живе заради своєї родини.
Речі змінюються, але потрібен час.
Поки що це означає, що працююча арабська жінка
має підтримувати ідеальний порядок вдома,
піклуватися про дітей
і робити кар'єру одночасно.
Я зрозуміла, що для того, щоб все встигнути,
потрібно застосовувати професійні вміння і в особистому житті.
Потрібно працювати над своїм життям.
Ось як це роблю я.
Варто відмітити, що на Близькому Сході
майже кожна родина може дозволити собі найняти хатню робітницю.
Складність полягає в тому, як обрати правильну людину.
Так як і в роботі, при виборі людини,
яка буде з моїми дітьми за моєї відсутності,
я враховувала рекомендації.
Крістіна працювала в моєї сестри протягом 4 років
і якість її роботи була мені відома.
Зараз вона - невід'ємний член нашої родини,
будучи з нами з часу, коли Алії виповнилось 6 місяців.
Вона слідкує, щоб вдома було усе в порядку, поки я працюю,
зі свого боку я створюю їй
та моїм дітям найкращі умови.
Це принцип, якого я дотримуюсь і в своїй роботі.
Цей урок стосується будь-якої допомоги по догляду за дитиною:
наймаєте гувернантку, водите дитину в садочок,
чи у вас працює няня з неповною зайнятістю.
Уважно обирайте і створюйте умови.
Якщо подивитись на мій календар,
ви побачите, що кожного буднього дня
півтора години - з 19:00 до 20:30 -
відводяться на "час для сім'ї".
Цей час недоторканний.
Я дотримуюсь цього з народження Алії.
Я роблю все для того, щоб не порушувати це правило,
бути вдома, проводити час зі своїми дітьми,
запитувати, як пройшов їх день,
перевіряти домашню роботу, читати їм казку на ніч,
цілувати і обіймати їх.
Якщо я у відрядженні, незалежно від часового поясу
і відстані, я телефоную дітям по Skype.
Нашому синові Бурхану п'ять років,
він вчиться читати і рахувати.
Ось ще одне зізнання:
я виявила, що наша донька
краще навчає його цьому, ніж я.
(Сміх)
Все почалося з гри, Алії подобаєтся бути вчителем своєму маленькому братикові.
Я помітила, що такі ігри справді покращили знання Бурхана
і підвищили почуття відповідальності Алії,
а також посилили зв'язок між ними,
тобто суцільні переваги.
Успішні арабські жінки, яких я знаю,
знайшли свій унікальний спосіб управління життям,
при тому, що на них припадає
левова частка відповідальності.
Але справа не в тому, як сумістити дві ролі -
працюючої жінки та матері.
Важливо жити тут і сьогодні.
Коли я зі своїми дітьми,
я намагаюсь залишити роботу поза нашим життям.
Замість того, щоб рахувати проведені з моїми дітьми хвилини,
я намагаюсь перетворити їх в пам'ятні моменти,
моменти, коли я бачу своїх дітей,
чую їх і спілкуюся з ними.
["Об'єднуйся, а не змагайся."]
Арабські жінки мого покоління не були в центрі уваги
громадськості протягом їх дорослішання.
Це, певною мірою, пояснює,
чому в арабському світі так мало жінок-політиків.
Однак, перевагою цього
є те, що ми довгий час
непомітно розвивали свої соціальні навики:
в кав'ярнях, у вітальнях,
в розмовах по телефону.
Соціальні навики є дуже важливими для досягнення успіху:
нетворкінг.
Середньостатистична арабська жінка
зазвичай має велике коло друзів та знайомих.
Більшість з цих знайомств - жінки.
На Заході амбітні жінки часто порівнюють себе з іншими жінками,
в надії, що їх визнають найбільш успішними.
В результаті виникає всім відома конкуренція
між діловими жінками.
Якщо на вершині є місце лише для однієї,
то іншим його не зайняти, не потрібно їм навіть допомагати.
В цілому, арабські жінки
не потрапили в цю психологічну пастку.
В умовах патріархального суспільства
вони зрозуміли, що допомагаючи одна одній,
виграють всі.
На попередній роботі я займала найвищу посаду серед жінок,
тож можна було подумати, що спілкування з жінками-колегами
не було вигідним
і натомість краще підтримувати
зв'язок з колегами та керівниками чоловічої статі.
Саме завдяки підтримці жінок мені вдавалося досягти найбільшого успіху.
Керівник відділу маркетингу запропонувала мені
взяти участь у Всесвітньому економічному форумі як молодому світовому лідеру.
Вона була знайома з моїми публікаціями та виступами в ЗМІ,
і коли в неї запитали її думку,
вона запропонувала мене.
Молодий консультант і подруга з Саудівської Аравії
допомогла мені продати мій перший проект в її країні,
хоча до цього мені, як жінці, було складно потрапити на цей ринок.
Вона представила мене клієнту
і після того в Саудівській Аравії я реалізувала ще багато проектів.
Зараз у моїй команді ключові посади займають дві жінки,
від успіху яких, я вважаю, залежить і мій власний успіх.
Жінки продовжують підкорювати світ,
не так швидко, як хотілося б, але ми йдемо вперед.
В арабському світі також є прогрес, незважаючи на недавні невдачі.
Лише за цей рік в ОАЕ було призначено п'ять жінок-міністрів,
загальна кількість жінок-міністрів тепер - вісім.
Це майже 28% всього кабінету міністрів
і ця цифра більша, ніж в деяких розвинутих країнах.
Сьогодні це улюблене фото моєї доньки Алії.
Це, безсумнівно, результат видатного управління,
але також це результат сильних арабських жінок,
які не здаються і постійно досягають більшого.
Це результат арабських жінок, які кожного дня, як і я,
перетворюють бруд у пальне,
розділяють роботу і особисте життя,
об'єднуються, а не конкурують.
Думаючи про майбутнє,
я надіюсь, що моя донька, стоячи на цій сцені,
за 20, 30 років,
буде пишатися тим, що вона донька своєї мами
та батька.
Думаючи про сина, я надіюсь,
що до того часу вираз "мамин синок"
буде сприйматись зовсім по-іншиму.
Дякую.
(Оплески)