"Mamma, vilka är dessa människor?"
Det var en oskyldig fråga från min unga dotter Alia
när hon var ungefär tre år.
Vi gick omkring tillsammans med min make
i ett av Abu Dhabis stora, fina varuhus.
Alia tittade på en enorm affisch i mitten av varuhuset.
Den visade de tre regenterna i Förenade Arabemiraten.
Medan hon stod bredvid mig,
böjde jag mig ner och förklarade att det var regenterna för FAE
som jobbat hårt för att utveckla sin nation
och bevara dess enighet.
Hon frågade, "Mamma, varför är det så att där vi bor,
och hemma i Libanon, där mormor och morfar bor,
ser vi aldrig bilder på mäktiga kvinnor på väggarna?
Är det för att kvinnor inte är viktiga?"
Det är nog den svåraste fråga jag behövt svara på under mina år som förälder
och under mina drygt 16 år inom affärsvärlden, för den delen.
Jag växte upp i min hemstad i Libanon,
yngst av två döttrar till en hårt arbetande pilot
och verksamhetsdirektör för Lebanese Airlines,
en jättestödjande mamma som var hemmafru, och min mormor.
Min pappa uppmuntrade min syster och mig att studera
fastän vår kultur på den tiden underströk
att det var söner, inte döttrar som skulle uppmuntras att arbeta.
Jag var en av väldigt få tjejer i min generation
som lämnade hemmet vid 18 för att studera utomlands.
Min pappa fick ingen son,
så jag blev på sätt och vis hans son.
Spola fram ett par decennier, jag hoppas att jag lyckades
göra min pappa stolt över sin önskade son.
Jag fick min kandidatexamen och doktorsexamen som ingenjör,
forskade i Storbritannien och konsultjobbade i Mellanöstern,
jag har alltid vistats i mansdominerade miljöer.
Sanningen är att jag aldrig hittat en förebild jag identifierat mig med.
Min mammas generation var inte intresserad av ledarskap.
Det fanns några uppmuntrande män längs vägen,
men ingen förstod de krav och påtryckningar jag mötte,
påtryckningar som blev speciellt kännbara när jag fick två underbara barn själv.
Fastän västerländska kvinnor gillar att ge oss förtryckta arabiska kvinnor råd,
så lever de annorlunda liv med andra villkor.
Arabiska kvinnor från min generation fick bli sina egna förebilder
Vi har fått göra mycket mer än arabiska män,
vi har mött mer kulturell stelhet än västerländska kvinnor.
Som resultat, tycker jag att vi stackars förtryckta kvinnor
faktiskt har några nyttiga, surt förvärvade lärdomar att lära ut,
lärdomar som kan visa sig användbara
för den som vill blomstra i den moderna världen.
Här är tre av mina.
[Omvandla deras skit till bränsle]
(Skratt)
(Applåder)
Det finns ett ord som alla framhåller är nyckeln till framgång:
motståndskraft.
Vad är egentligen motståndskraft, och hur utvecklar man det?
Jag tror att motståndskraft helt enkelt är förmågan att förvandla skit till bränsle.
I mitt förra jobb, långt innan min nuvarande firma,
arbetade jag med en man, vi kallar honom John.
Jag slog mig ihop med John och arbetade hårt,
jag ville att han skulle se hur bra jag var,
så att han skulle stödja mig i kampen om att bli partner i firman.
Utöver att arbeta på mina konsultprojekt,
skrev jag passionerat om kvinnligt ekonomiskt medinflytande.
En dag fick jag presentera min forskning för ett rum fullt av MBA-studenter.
John var i publiken
och lyssnade för första gången på detaljerna i min studie.
Medan jag fortgick med min presentation
såg jag John i ögonvrån.
Han rodnade väldigt
och hade glidit ner i stolen av skam.
Jag fick applåder när jag var färdig
och vi gick ut och hoppade in i bilen.
Då exploderade han.
"Det du gjorde var oacceptabelt!
Du är konsult, inte en aktivist!"
Då sa jag, "John, jag förstår inte.
Jag presenterade ett par tecken på könsindelning,
och några slutsatser om den arabiska världen.
Ja, vi är kanske längst ner på listan idag,
men vad var det jag sa som ej var fakta?"
Då svarade han, "Hela antagandet i din studie är fel.
Det du gör är farligt och kommer förstöra den sociala strukturen i samhället."
Han tog en paus, sen tillade han,
"När kvinnor får barn är deras plats i hemmet."
Tiden stod still länge,
och allt jag kunde tänka på om och om igen var:
"Du kan glömma ditt partnerskap, Leila.
Det kommer aldrig hända."
Det tog mig några dagar att helt förstå denna incidenten och dess följder,
men när jag gjorde det, nådde jag tre slutsatser.
Ett, detta var hans problem,
hans komplex.
Det kanske finns många som han i samhället
men jag skulle aldrig låta deras problem bli mina.
Två, jag behövde en ny sponsor, snabbt.
(Skratt)
Jag fick en, förresten, och han var jättebra.
Tre, att jag skulle visa för John vad kvinnor med barn kan åstadkomma.
Jag applicerar denna lärdom lika mycket på mitt privatliv.
Medan jag gjorde framsteg i min karriär,
har jag fått mycket uppmuntran,
men jag har också mött kvinnor, män och par
som uppenbarligen haft problem med att jag och min make
valt att båda ha karriärer.
Det finns alltid det där välmenande paret
som säger rätt ut på en familjesamling
eller bland vänner
att man är en dålig mamma
med tanke på hur mycket man investerar i sin karriär.
Jag ljuger om jag säger att de orden inte gör ont.
Mina barn är det absolut viktigaste för mig,
och tanken på att jag skulle svika dem är outhärdlig.
Men som jag gjorde med John,
påminde jag mig själv om att detta var deras problem,
deras komplex.
Istället för att svara,
gav jag dem mitt största leende
medan jag såg, i blinkande ljus,
dessa ord i mitt sinne.
[Var glad, det gör folk galna.]
(Applåder)
För som ung kvinna i dessa situationer har du två val.
Du kan välja att internalisera dessa negativa budskap
som kastas mot dig,
att låta dem få dig att känna dig misslyckad
som om framgång är alldeles för svårt att uppnå,
eller så kan du välja att se att deras negativitet är deras problem,
och istället förvandla det till ditt personliga bränsle.
Jag har lärt mig att alltid välja nummer två,
och jag har insett att det har tagit mig från styrka till styrka.
Det är sant, det de säger:
framgång är den bästa hämnden.
Vissa kvinnor i Mellanöstern
är tursamma nog att vara gifta med någon som stödjer deras karriär.
Rättelse: Jag menade "smarta nog"
för du väljer den du gifter dig med
och du bör gifta dig med någon stödjande om du planerar att ha en lång karriär.
Fortfarande bidrar inte den arabiska mannen till ett jämlikt hem.
Det förväntas helt enkelt inte i vårt samhälle,
och framstår som omanligt.
För den arabiska kvinnan antar samhället
att hennes största källa av lycka är lyckan själv och välgången
för hennes barn och make.
Hon existerar för sin familj.
Saker förändras, men det tar tid.
Just nu betyder det att den arbetande arabiska kvinnan
måste upprätthålla ett perfekt hem,
se till att hennes barns alla behov är omhändertagna
samt hålla igång en krävande karriär.
Jag har upptäckt, på det svåra sättet,
att man behöver applicera sina yrkesfärdigheter i sitt privatliv.
Man måste arbeta sitt liv.
Så här gör jag det i mitt privatliv.
En sak att veta om Mellanöstern
är att varje familj har tillgång till prisvärd hemhjälp.
Utmaningen blir därför att rekrytera effektivt.
Precis som i mitt yrkesliv, baserar jag valet av
vem som ska hjälpa mig med mina barn medan jag jobbar
på en stark referens.
Cristina jobbade hos min syster i fyra år
och kvaliteten på hennes arbete var välkänd.
Hon är nu en väsentlig medlem i vår familj,
sedan Alia var sex månader gammal.
Hon ser till så att hemmet funkar utan problem när jag jobbar,
och jag ser till att stärka henne
i de mest gynnsamma förhållandena för henne och mina barn,
precis som jag skulle göra med min skickligaste medarbetare på jobbet.
Denna lärdom kan användas oavsett vilken barnomsorg du har,
vare sig det är au pair, förskola,
deltidsbarnsköterska som du delar med någon annan.
Välj med omsorg, och stärk.
Om du tittar i min kalender,
ser du att under varje jobbdag
är en och en halv timme, från 19:00 till 20:30,
markerad "familjetid."
Detta är helig tid.
Jag har gjort detta sen Alia var bebis.
Jag gör allt i min makt för att skydda denna tiden
så jag kan vara hemma tills dess och spendera tid med mina barn,
och fråga dem om deras dag,
kolla deras hemläxa, läsa en godnattsaga
och ge dem massvis med pussar och kramar.
Om jag reser, oavsett tidszon,
använder jag Skype för att nå mina barn även om jag är långt borta.
Vår son Burhan är fem år,
han lär sig läsa och räkna matte.
Här är en annan bekännelse:
Jag har märkt att vår dotter är bättre på
att lära honom dessa saker än jag är.
(Skratt)
Det började som en lek, men Alia älskar att leka lärare till sin bror,
och jag har märkt att dessa lektioner faktiskt förbättrar Burhans läskunskap,
samt ökar Alias ansvarssinne,
och stärker bandet mellan dem,
alla tjänar på det.
Framgångsrika arabiska kvinnor jag känner
har alla hittat sitt unika sätt att arbeta sina liv
medan de fortsätter bära
hemmets enorma ansvar på sina axlar.
Men det handla inte bara om att överleva i sin dubbelroll
som mamma och karriärkvinna.
Det handlar även om att vara i nuet.
När jag är med mina barn,
lämnar jag jobbet utanför.
Istället för att oroa mig för hur många minuter jag får med dem varje dag,
fokuserar jag på att använda dessa minuter för att skapa minnen,
minnen där jag ser mina barn,
hör dem, anknyter med dem.
["Jobba med varandra, inte emot."]
Arabiska kvinnor från min generation har inte visat sig
i allmänheten när de växte upp.
Detta förklarar till viss del
varför det finns så få kvinnor inom politiken i arabvärlden.
Fördelen med detta
är att vi har spenderat mycket tid
med att utveckla sociala färdigheter bakom kulisserna,
i caféer, i vardagsrum
på telefon,
sociala färdigheter som är viktiga för att lyckas:
skapa nätverk.
Den arabiska kvinnan
har ett stort nätverk av vänner och bekanta.
Majoriteten av dem är också kvinnor.
I västvärlden mäter sig ofta ambitiösa kvinnor med andra kvinnor
och hoppas på att ses som den mest framgångsrika kvinnan i rummet.
Detta leder till tävlingsinriktat beteende
mellan yrkesarbetande kvinnor.
Om det bara finns plats för en kvinna på toppen,
går det inte att göra plats för fler, inte heller lyfta upp fler.
Arabiska kvinnor, generellt sett,
har inte fallit i denna psykologiska fälla.
Bemötta av ett patriarkalt samhälle,
har de märkt att om de hjälper varandra
så gynnar det alla.
På mitt förra jobb var jag den högst uppsatta kvinnan i Mellanöstern,
därför kan man tro att mitt nätverk av kvinnliga kollegor
inte skulle ge mig många fördelar
och att jag borde investerat min tid
med att utveckla relationer med manliga seniorer och kamrater.
Men två av mina största genombrott kom genom stöd från kvinnor.
Det var marknadsföringschefen som föreslog
att jag skulle få en chans att leda det globala World Economic Forum.
Hon kände till mina publikationer och min kontakt med media,
och när hon blev tillfrågad om sin åsikt,
nämnde hon mitt namn.
Det var en ung konsult, en saudiarabisk kvinna och vän,
som hjälpte mig att sälja mitt första projekt i Saudiarabien,
en marknad som var svår att få fotfäste i som kvinna.
Hon presenterade mig för en klient,
som ledde mig till det första av många av mina projekt i Saudiarabien.
Idag har jag två högt uppsatta kvinnor i mitt lag,
och jag ser deras framgångar som mina framgångar.
Kvinnor går framåt i världen,
inte tillräckligt snabbt, men framåt ändå.
Den arabiska världen gör framsteg också, trots många bakslag nyligen.
Bara detta året, utsåg FAE fem nya kvinnliga ministrar till sin regering,
till totalt åtta kvinnliga ministrar.
Det är nästan 28% av regeringen,
fler än vad många välutvecklade länder kan påstå.
Idag är detta min dotter Alia's favoritbild.
Det är resultatet av bra ledarskap,
men det är också resultatet av starka arabiska kvinnor
som inte ger upp och fortsätter att bryta gränser.
Det är resultatet av arabiska kvinnor som väljer, varje dag, som jag
att förvandla skit till bränsle,
att arbeta sitt liv att hålla jobbet utanför sitt liv,
och att gå tillsammans, inte isär.
När jag ser på framtiden,
är mitt hopp för min dotter att när hon står på denna scen
om 20, 30 år
så är hon stolt att kunna kalla sig sin mammas dotter
som sin pappas dotter.
Mitt hopp för min son
är att uttrycket "mammas pojke"
har en helt ny mening.
Tack.
(Applåder)