„Anya, kik ők?”
Ez kislányom, Alia ártatlan kérdése volt,
úgy három éves kora körül.
Férjemmel sétáltunk
Abu-Dzabi egyik divatos bevásárlóközpontjában.
Alia magasan álló, hatalmas plakátot nézett a bevásárlóközpont közepén.
Az Egyesült Arab Emírségek három uralkodóját ábrázolta.
Mivel mellettem volt,
lehajoltam és elmagyaráztam neki: ők az Egyesült Arab Emírségek uralkodói,
akik keményen dolgoztak, hogy fejlesszék a nemzetet
és megőrizzék az egységét.
Megkérdezte: „Anya, sem itt, ahol mi lakunk,
sem Libanonban, ahol nagyi és nagypapa lakik,
miért nem látunk soha a falakon képeket női vezérekről?
Azért, mert a nők nem fontosak?”
Valószínűleg ez a legnehezebb kérdés, melyre felelnem kellett szülői
és több mint 16 éves szakmai pályafutásom során.
Libanoni szülővárosomban nőttem fel nővéremmel.
Apám sokat dolgozó pilóta
és a Lebanese Airlines műveleti igazgatója,
anyám és nagymamám pedig nagyon megértő háziasszonyok voltak.
Apám arra bátorított engem és a nővérem, hogy tanuljunk,
annak ellenére, hogy abban az időben a mi kultúránk kihangsúlyozta,
hogy a fiúkat, nem a lányokat kell szakmailag motiválni.
Egy voltam a néhány korombeli lány közül,
aki 18 éves kora után külföldön tanult.
Apámnak nem volt fia,
így bizonyos értelemben én helyettesítettem.
Így pár évtized után remélem, nem csináltam nagyon rosszul,
és apám büszke lehet az úgynevezett fiára.
Amint megszereztem a villamosmérnöki alap- és doktori diplomámat,
kutatóként dolgoztam Nagy-Britanniában, tanácsadó voltam Közel-Keleten,
környezetemben mindig férfiak voltak többségben.
Igazából soha nem találtam egy példaképet, akivel valóban azonosulni tudtam volna.
Anyám nemzedékében nem voltak szakmai vezetők.
Pár férfi bátorított az utamon,
de senki nem ismerte az elvárásokat és a nyomást, amivel szembesültem,
amely akkor lett különösen erős, mikor megszületett a két szép gyermekem.
Bár a nyugati nők szeretnek tanácsot adni nekünk, szegény, elnyomott arab nőknek,
de ők másképp élnek, mások a korlátaik.
Nemzedékem arab női saját maguk példaképeivé kellett váljanak.
Többet kellett ügyeskednünk, mint az arab férfiaknak,
és a nyugati nőknél több kulturális merevséggel szembesültünk.
Következésképpen, szeretném hinni, hogy mi szegény, elnyomott nők
megoszthatunk némi hasznos, biztosan nehezen megszerzett tudást,
leckéket, amik hasznosnak bizonyulhatnak bárkinek,
aki boldogulni szeretne ebben a modern világban.
Íme a három tanításom.
[„Legyen az ő sz*ruk a te üzemanyagod.”]
(Nevetés)
(Taps)
Itt ez a szó, amit mindenki a siker kulcsának tart:
rugalmasság.
Mi is pontosan a rugalmasság és hogyan fejleszthető ki?
Szerintem a rugalmasság az a képesség, hogy a szart átalakítjuk üzemanyaggá.
Előző munkahelyemen, jóval a mostani cégem előtt,
együtt dolgoztam egy férfival, akit nevezzünk Johnnak.
Csapatot alkottunk Johnnal, és keményen dolgoztunk.
Reméltem, hogy észreveszi, milyen fantasztikus vagyok,
és támogatni fogja az ügyemet, hogy partnerek legyünk a cégben.
A tanácsadói munkám végzése mellett
szenvedélyesen írtam a nők gazdasági felemelkedéséről.
Egyik nap teremnyi MBA-diáknak kellett bemutassam a kutatásaim.
John jelen volt a hallgatóságban,
először hallgatva meg kutatásom részleteit.
Ahogy haladtam a bemutatóval,
láttam Johnt a szemem sarkából.
Elvörösödött,
és becsúszott a széke alá nyilvánvaló szégyenében.
Befejeztem a bemutatómat a tapsoló közönség előtt,
majd kirohantunk, és bevetettük magunkat az autóba.
Ott kirobbant:
„Ottani viselkedésed elfogadhatatlan!
Tanácsadó vagy, nem aktivista!”
Azt mondtam: „John, nem értem.
Bemutattam pár adator a nemek közötti egyenlőtlenségről,
és levontam pár következtetést az arab világról.
Igen, látszott, hogy ma a mutatók alján vagyunk,
de amit mondtam vagy bemutattam, az hol nem volt tényszerű?”
Erre ő azt válaszolta: „Az egész tanulmányod feltételrendszere rossz.
Amit teszel, az veszélyes, és szétszakítja társadalmunk szociális hálóját.”
Kis szünetet tartott, majd hozzátette:
„Egy gyerekes nőnek otthon a helye.”
Az idő hosszan megállt,
csak egy gondolat motoszkált bennem, fejemben dúló káoszban ezt ismételgettem:
„Elfelejtheted a partnerséget, Leila.
Soha nem fog megvalósulni.”
Pár napba telt, míg teljesen feldolgoztam az incidenst és következményeit,
de végül sikerült, és három tanulságot vontam le.
Egy: ezek az ő problémái,
az ő komplexusai.
Sokan lehetnek hozzá hasonlóak a társadalmunkban,
de soha nem hagyom, hogy magamra vegyem az ő problémáikat.
Kettő: másik szponzorra van szükségem, de sürgősen.
(Nevetés)
Egyébként találtam egyet, méghozzá nagyszerűt.
És három: megmutatom Johnnak, hogy mire képesek a gyereket nevelő nők.
Ugyanolyan jól alkalmazom ezt a leckét a magánéletemre is.
Ahogy fejlődött a karrierem,
kaptam sok bátorító szót,
de gyakran találkoztam nőkkel, férfiakkal és párokkal,
akiknek problémái voltak a férjemmel és velem,
amiért a két-karrier kapcsolatot választottuk.
Találkozunk olyan jót akaró párokkal,
akik nyíltan megmondják családi
vagy baráti összejövetelen,
hogy "ugyan már, te is tudod, hogy nem vagy nagyszerű anya,
figyelembe véve, hogy mennyit fektetsz a karrieredbe, nem?"
Hazudnék, ha azt mondanám, hogy ezek a szavak nem fájnak.
A gyerekeim a legértékesebbek számomra,
és ha arra gondolok, hogy bármilyen módon cserben hagynám őket, az elviselhetetlen.
De csakúgy, mint John esetében,
gyorsan emlékeztettem magam arra, hogy ezek az ő problémáik,
az ő komplexusaik.
Válasz helyett
a legszélesebben visszamosolyogtam rájuk,
miközben, rivaldafényben,
a következőt láttam lelki szemeim előtt.
[Légy boldog, az megőrjíti az embereket.]
(Taps)
Fiatal nőként ilyen helyzetben csak két lehetőségünk van.
Vagy magadra vesszük a negatívumokat,
amiket ránk mondanak,
hagyjuk, hogy kudarcként éljük meg,
mintha a siker elérhetetlen lenne,
vagy választhatjuk, hogy mások negatív hozzáállását az problémájuknak látjuk,
és inkább a saját üzemanyagunká alakítjuk.
Megtanultam mindig a második lehetőséget választani.
Rájöttem, hogy ez egyre jobban megerősít.
Igaz a mondás:
a siker a legjobb bosszú.
Pár nő a Közel-Keleten elég szerencsés,
hogy olyan férjet találjon, aki támogatja a karrierjét.
Javítom: inkább „elég okos” a megfelelő szó,
mert a házastársunkat mi választjuk.
Jobb, ha támogatót választunk, ha hosszú távú karriertervünk van.
Az arab férfi még manapság sem egyenlő segítő fél otthon.
Egyszerűen nem várja el a mi társadalmunk,
hanem inkább elítéli mint nem elég férfiast.
Ami az arab nőket illeti, a mi társadalmunk
még mindig azt tartja, hogy a legfőbb boldogságforrásuk
a gyerekeik és férjük boldogsága és jóléte kell legyen.
A nő főleg a családjáért él.
A dolgok változnak, de még időbe telik.
Most azt jelenti, hogy dolgozó arab nők
valahogy fenn kell tartsák a tökéletes otthont,
gondoskodniuk kell a gyerekeik minden szükségletéről,
és megfeleljenek a karrierelvárásoknak is.
Hogy ezt megvalósítsam, azt a nehéz utat találtam,
hogy a magánéletben is alkalmazni kell a nehezen megszerzett szaktudást.
Dolgoznunk kell az életünkön.
Íme én hogy oldom meg a magánéletem.
Egy dolog biztos a Közel-Keleten,
majdnem minden család talál házi segítséget megfizethető áron.
A kihívást tehát a kiválasztás jelenti.
Ugyanúgy, mint az üzleti életemben, a válogatást,
hogy ki legyen a gyerekeimmel, míg én dolgozom,
erős referenciák alapján tettem.
Krisztina négy évig a testvéremnél volt,
és alaposan dolgozott.
Most szerves része a családunknak,
velünk van Alia hat-hónapos kora óta.
Ő vigyáz arra, hogy a háztartás rendben menjen, míg én dolgozom,
és én figyelek, hogy előteremtsem az optimális körülményeket
neki és a gyerekeimnek,
valamint a munkahelyemen is legjobb tudásom szerint teljesítsek.
Ez a lecke alkalmazható bármilyen gyerekgondozási helyzetben,
vagy au pair-, ápolás esetén,
rész-idős dadára, akin osztozol másokkal.
Elővigyázatosan válasszuk ki, majd támogassuk.
Ha megnézik a naptáramat,
látják, hogy minden munkanapon
másfél óra este 7:00 - 8.30 között EAE idő szerint
foglalt "családi idő" címszóval.
Ez az idő szent.
Ez így van mióta Alia csecsemő volt.
Minden tőlem telhetőt megteszek, hogy ezt az időt megóvjam,
hazaérjek akkorra, hogy minőségi időt töltsek a gyerekeimmel,
megkérdezzem, hogy telt a napjuk,
ellenőrizzem a házijukat, esti mesét olvassak nekik,
és sok puszit és ölelést adjak.
Ha bármilyen időzónában utazom,
Skype-on tartjuk a kapcsolatot, még ha mérföldekre vagyok is.
Burhan fiunk ötéves.
Olvasni tanul és alapfokú matematikát.
Ismét egy vallomás:
Rájöttem, hogy a lányom tehetségesebben
tanítja neki ezeket, mint én.
(Nevetés)
Játéknak indult, de Alia szeret tanárost játszani a kisöccsével,
és rájöttem, hogy ez jót tesz Burhan ismereteinek,
és növeli Alia felelősségérzetét,
valamint erősíti a kapcsolatot közöttük,
ez előnyös mindkettőjüknek.
A sikeres arab nők, tudom,
mind egyedi módon állnak hozzá az élethez,
mert továbbra is ők cipelik
az otthonért való felelősség oroszlánrészét.
Ez nem-csak a túlélésről szól a kettős minőségben
mint karriert építő nő és anya.
Ez a jelenlétről is szól.
Mikor a gyerekeimmel vagyok,
megpróbálom a munkát kihagyni az életünkből.
Ahelyett, hogy azon aggódnék, hány percet tölthetek velük naponta,
azt tartom szem előtt, hogy felejthetetlenné tegyem a perceket,
azokat a perceket, amikor látom őket,
hallgatom őket, kapcsolódom velük.
["Csatlakozz az erőhöz, ne versengj."]
A korombeli arab nők nem voltak láthatók
nyilvánosan, míg fel nem nőttek.
Ez megmagyarázza, bizonyos értelemben
miért olyan kevés a nő az arab politikai életben.
Az a visszás ebben,
hogy sok időt töltöttünk el
a színfalak mögötti szociális készségek kialakításával.
Kávézókban, nappalikban,
telefonon kialakított,
a sikerhez fontos szociális készségünk:
a hálózatépítés.
Egy átlagos arab nőnek
kiterjedt baráti és ismeretségi köre van.
Zömük szintén nő.
Nyugaton az ambiciózus nők gyakran hasonlítják magukat más nőkhöz,
remélve, hogy kitűnik, ők a legsikeresebbek a teremben.
Ez a sokat emlegetett versengő magatartáshoz vezet
a karriert építő nők között.
Ha csak egy nőnek van hely a csúcson,
akkor nem adhat teret másoknak, sem nem emelheti őket.
Az arab nők általában
nem esnek ebbe a pszichikai csapdába.
Szembesülve a férfi-társadalommal,
rájöttek, hogy egymást segítve,
mind nyernek.
Az előző munkahelyemen én voltam a legmagasabb rangú közel-keleti nő.
Azt hiszik, hogy a női munkatársi hálózat építése
semmi előnnyel nekem nem járt volna,
és inkább arra kellett volna erőfeszítést tennem,
hogy erősítsem kapcsolataim a férfi felettesekkel és kollégákkal?
A két legnagyobb kitörési lehetőségem mégis nők támogatásából származott.
A marketing-főnök javasolta, hogy én legyek
a Világgazdasági Fórum globális ifjúsági vezetője.
Ismerte kapcsolatom a médiával és az írásaimat.
Mikor véleményét kérdezték,
engem nevezett meg.
Ő fiatal tanácsadó szaúdi hölgy és barát,
aki segített eladni az első projektemet Szaúd-Arábiában,
ahol mint nő, nehezen találtam volna kapcsolatot.
Ő mutatott be egy ügyfélnek,
így alakult ki az első projektem, melyet több is követett, Szaúd-Arábiában.
Ma két idősebb nő van a csapatomban,
és ha őket sikerre vezetem, az az én sikerem is.
A nők előrelépnek a világban,
nem elég gyorsan, de haladunk.
Az arab világ is fejlődik, az utóbbi kis kudarcok ellenére.
Ebben az évben az Egyesült Arab Emirátus 5 új miniszternőt nevezett ki a kormányba,
ahol nyolcan vannak így összesen.
Majdnem 28%-a a kormánynak,
több, mint a fejlett országokban.
Ma ez Alia lányom kedvenc képe.
Ez kétség-kívül a nagyszerű vezetés eredménye,
de annak is az eredménye, hogy az erős arab nők
nem adják fel, és folyamatosan feszegetik a korlátaikat.
Annak az eredménye, hogy az arab nők elhatározták,
hogy a hátrányból előnyt kovácsolnak,
hogy átdolgozzák az életüket, hogy kitartóan kidolgozzák az életüket,
és összekapcsolják az erejüket, nem versengenek.
A jövőbe tekintve remélem,
mikor a lányom ezen emelvényen áll
úgy 20–30 év múlva,
akkor ugyanolyan büszke lesz arra, hogy az anyja lánya,
mint arra, hogy az apja lánya.
A fiam esetében remélem,
hogy addigra az "anyja fia" vagy "mama kisfia"
teljesen más jelentéstartalmat kap.
Köszönöm.
(Taps)