"Mami, kdo jsou ti lidé?"
Nevinná otázka mé dcery Alii,
když jí byly asi tři.
Procházeli jsme se s manželem
v jednom z módních obchodních domů v Abu Dhabi.
Alia se dívala na velký plakát uprostřed obchodního domu.
Byli na něm tři vládci Spojených Arabských Emirátů.
Byla vedle mne,
a já ji vysvětlila, že tito vládci Emirátů
tvrdě pracovali na rozvoji jejich národa
a zachování jeho jednoty.
Zeptala se, "Mami, proč tady,
i v Libanonu, kde žijí děda s babičkou,
nikdy nejsou vidět obrazy mocných žen?
Je to proto, že ženy nejsou důležité?"
Je to možná nejtěžší otázka, kterou jsem jako rodič musela odpovědět,
a to včetně mé 16leté profesní kariéry.
Vyrůstala jsem v Libanonu,
mladší ze dvou dcer vytíženého pilota a
vedoucího provozu Libanonských aerolinií,
a ženami v domácnosti, matkou a babičkou.
Otec podporoval mne i sestru při vzdělávání
i přes tehdejší důraz naší kultury na to,
že spíše synové než dcery mají být kariérně motivováni.
Byla jsem jedna z mála dívek mé generace,
které v 18 opustily domov a studovaly v zahraničí.
Můj otec neměl syna
a stala jsem se jím v určitém smyslu já.
Doufám, že jsem si nevedla špatně
a dělám otce hrdým na svého rádoby syna.
Vždy jsem se pohybovala v mužském prostředí,
ať už při bakalářském a doktorském studiu elektrotechniky,
výzkumu ve Spojeném království, poradenství na Středním východě.
Popravdě jsem nikdy nenašla idol, se kterým bych se mohla ztotožnit.
Generace mé matky se nezajímala o profesionální vedení.
Cestou mě podporovali muži,
ale nikdo neznal očekávání a tlaky, kterým jsem čelila,
tlaky, které se staly akutními ve chvíli, když jsem měla své dvě krásné děti.
A ačkoli nám ubohým, utlačovaným Arabkám západní ženy rády radí,
žijí odlišné životy, s odlišnými omezeními.
Arabky mé generace se musely stát modelem samy sobě.
Musely jsme lavírovat více než muži, Arabové,
a čelily jsme větší kulturní strnulosti než ženy na Západě.
Myslím si, že my, ubohé, utlačované ženy
máme pár životní zkušeností k předání,
zkušeností, které se mohou hodit komukoli,
kdo chce uspět v moderním světě.
Zde jsou tři mé.
[Upleťte z jejich ho*na svůj bič]
(smích)
(potlesk)
Jedno slovo všichni opakují, když hovoří o úspěchu:
vytrvalost.
Co je přesně vytrvalost a jak jí dosáhnete?
Věřím, že vytrvalost je schopnost přeměnit problém ve výhodu.
V mé dřívější práci, dávnost před mou současnou firmou,
jsem pracovala s mužem, říkejme mu John.
Spolupracoval jsem s Johnem, tvrdě pracovala,
a doufala, že si všimne, jak jsem dobrá
a že mne bude podporovat v úsilí stát se společníkem společnosti.
Vedle práce na konzultačních projektech
jsem zapáleně psala o tématu ekonomického osamostatnění žen.
Jednoho dne jsem prezentovala svůj výzkum studentům MBA.
John byl součástí publika
a poprvé slyšel detaily mé studie.
V průběhu mé prezentace
jsem koutkem oka viděla Johna.
Zčervenal
a bořil se do židle zjevným studem.
Dokončila jsem prezentaci před aplaudujícím publikem
a ve spěchu jsme naskočili do auta.
Tam explodoval.
"To, co jsi tam předvedla, je nepřijatelné!
Jsi konzultant a ne aktivista!"
Řekla jsem, "Johne, nerozumím.
Prezentovala jsem pár indexů genderové rovnosti
a pár závěrů o arabském světě.
Ano, jsme dnes na konci indexu,
ale co z toho, co jsem prezentovala, nebylo opřeno o fakta?"
Na to odpověděl, "Výchozí premisa tvé studie je špatně.
To, co děláš, je nebezpečné a zničí sociální vazby v naší společnosti."
Odmlčel se a potom dodal,
"Když ženy mají děti, jejich místo je doma."
Čas se zastavil
a hlavou se mi honilo:
"Zapomeň, že se staneš společníkem, Leilo.
To se prostě nikdy nestane."
Trvalo mi několik dní incident zpracovat, i jeho důsledky,
ale pak jsem došla ke třem závěrům.
Zaprvé, to byly jeho problémy,
jeho komplexy.
Může být hodně takových lidí v naší společnosti,
ale nepřipustím, aby se jejich problém stal mým.
Zadruhé, potřebuji jinou záštitu, a rychle.
(smích)
Dostala jsem ji, mimochodem, a bylo to báječné.
Zatřetí, ještě Johnovi ukážu, co ženy s dětmi dokáží.
Tuto životní lekci aplikuji stejně i v osobním životě.
Jak jsem postoupila s mou kariérou,
získala jsem mnohá vyjádření podpory,
ale také jsem se setkala s mnoha ženami, muži i páry,
kteří měli problém s tím, že jsme si můj muž i já
vybrali cestu dvou kariér.
Máte dobrosrdečný pár,
který vám bez obalu poví
na setkání rodiny nebo přátel
podívej, musíš vědět, že nejsi dobrá máma,
když tolik investuješ do kariéry.
Lhala bych, kdybych tvrdila, že ta slova nebolí.
Mé děti jsou pro mě to nejdražší
a myšlenka, že je zklamu, je nesnesitelná.
Ale stejně jako s Johnem,
připomněla jsem si, že to jsou jejich problémy,
jejich komplexy.
Namísto odpovědi
jsem se zeširoka usmála a viděla,
v záblesku světla,
následující znamení ve své mysli.
[Buď šťastná, lidi to vytáčí]
(potlesk)
Jako mladá žena v těchto situacích máte dvě možnosti.
Buď si připustíte tyto negativní zprávy,
které na vás hází,
necháte se přesvědčit o selhání,
že úspěch je příliš náročný na dosažení,
nebo si zvolíte vidět negativitu ostatních jako jejich vlastní problém,
a transformujete ji na svou vlastní sílu.
Naučila jsem se vždy jít tou druhou cestou
a přišla jsem na to, že mne posiluje.
Je pravda, když pravím:
úspěch je tou nejlepší pomstou.
Některé ženy na Středním východě
jsou provdané za člověka, podporujícího jejich kariéru.
Oprava: měla bych říci "dost chytré",
protože koho si vezmete je vaše volba
a jestli chcete dlouhou kariéru, měl by to být někdo, kdo ji podporuje.
A přesto se Arab doma nepodílí stejně na domácnosti.
Prostě to naše společnost neočekává
a vnímá to jako ne moc mužné.
Obdobně u Arabky naše společnost stále předpokládá,
že primárním zdrojem jejího štěstí má být štěstí a prosperita
dětí a manžela.
Existuje převážně pro svou rodinu.
Věci se mění, ale chce to čas.
Dnes to pro Arabky znamená
nějak udržovat perfektní domov,
zajistit, že o potřeby dětí je postaráno
a přitom zvládat náročnou kariéru.
Abych toho dosáhla, musela jsem
využít získaných odborných dovedností v osobním životě.
Musíte pracovat na svému životě.
A tak to dělám v osobním životě.
Jedna drobnost o Středním východě,
téměř každá rodina má přístup k dostupné pomoci v domácnosti.
Výzvou je, jak ji efektivně získat.
Podobně jako v mém podnikání, výběr pomocníků
při péči o děti, když jsem v práci,
jsem založila na doporučení.
Cristina pracovala 4 roky pro mou sestru
a o kvalitě její práce nebylo pochyb.
Je nedílnou součástí naší rodiny,
je s námi od doby, kdy Alii bylo 6 měsíců.
Stará se, aby domácnost hladce fungovala, zatímco jsem v práci
a já zajistila, že má optimální podmínky
pro sebe i mé děti,
stejně jako by měl v práci můj největší talent.
Tato zkušenost platí pro všechny situace,
ať už jde o au pair, školku,
chůvu na částečný úvazek, kterou s někým jiným sdílíte.
Volte opatrně, a svěřte svou důvěru.
Když se podíváte na můj kalendář,
každý pracovní den
jeden a půl hodiny mezi 7 a půl 9
je blokován a nazván "rodinným časem".
To je svaté.
Dělám to od doby, kdy byla Alia nemluvně.
Dělám vše, co je v mých silách, abych ochránila tento čas,
abych mohla být s nimi doma,
ptala se na jejich den,
překontrolovala domácí úkoly, četla jim pohádky na dobrou noc
a měla čas na pusu i objetí.
Pokud cestuji, bez ohledu na časové pásmo,
skypuji s dětmi, i když jsem na míle daleko.
Našemu synovi Burhanovi je pět
a učí se číst a počítat.
Zde je další přiznání:
přišla jsem na to, že naše dcera je mnohem úspěšnější
ho to naučit než já.
(smích)
Začalo to jako hra. Alia miluje, když si může hrát na bratrovu učitelku,
a opravdu tato sezení zlepšují Burhanovy znalosti,
zvyšují Aliin smysl zodpovědnosti
a posilují pouto mezi nimi,
win-win pro všechny.
Úspěšné Arabky, které znám,
nalezly vlastní unikátní přístup ke zvládnutí svých životů,
a i nadále nesou
lví podíl zodpovědnosti za domácnost.
Není to jen o tom, přežít tuto dvojí roli
ženy s kariérou a matky.
Je to i o tom, být v přítomnosti.
Když jsem s dětmi,
snažím se vynechat práci z našich životů.
Místo počtu minut, které s nimi denně mohu strávit,
se soustředím na to, aby to byly pamětihodné okamžiky,
okamžiky, kdy vidím své děti,
slyším je, jsem s nimi.
["Spojte síly, nesoupeřte"]
Růst Arabek mé generace
není moc viditelný na veřejnosti.
Do určité míry to vysvětluje,
proč je v arabském světě tak málo žen v politice.
Světlou stránkou je,
že věnujeme mnoho času
rozvoji sociálních dovedností v pozadí,
v kavárnách, obývácích,
na telefonu,
a to sociálních dovedností, které jsou důležité pro úspěch:
networkingu.
Věřím, že průměrná Arabka
má rozsáhlou síť přátel a známých.
Většina z nich jsou ženy.
Na Západě se zdá, že ambiciózní ženy se srovnávají s ostatními ženami
a doufají, že budou považovány za nejúspěšnější ženu v pokoji.
Což vede k soutěživému chování
mezi profesionálkami.
Je-li na vrcholu místo pouze pro jednu,
pak zde nemůžete udělat místo pro ostatní, nepozvednete je.
Arabky, všeobecně řečeno,
nespadly do této psychologické pasti.
Čelíce patriarchální společnosti
si uvědomily, že ze vzájemné výpomoci
prosperují všechny.
V mé předchozí práci jsem byla nejzkušenější žena ze Středního východu,
mohlo by se zdát, že investovat do mé sítě ženských kolegyň
by nemuselo přinést mnoho
a že místo toho bych měla spíše investovat svůj čas
do rozvoje vztahů se zkušenějšími muži a kolegy.
Dva z mých největších průlomů přišly díky podpoře ostatních žen.
Byla to vedoucí marketingu, kdo mne navrhl na nominaci
jako mladého globálního lídra na Světovém ekonomickém fóru.
Znala mou práci s médii a mé publikace
a když se jí zeptali na její názor,
vyzdvihla mé jméno.
Byla to mladá konzultantka, Saudka a přítelkyně,
která mi pomohla prodat můj první projekt v Saudské Arábii,
trh, kde jsem se těžko chytala jako žena.
Představila mne klientovi
a toto představení vedlo k prvnímu z projektů v Saudské Arábii.
Dnes mám v týmu dvě zkušené ženy
a vidím jako klíčové pro vlastní úspěch pomoci jim uspět.
Ženy postupují ve světě,
ne dost rychle, ale postupujeme.
I arabský svět se vyvíjí, i přes nedávné nezdary.
Zrovna tento rok jmenovaly Emiráty 5 ženských ministryň do vlády,
do celkového počtu osmi.
To je skoro 28 procent vlády,
více než může tvrdit mnoho rozvinutých zemí.
Zde je současný nejoblíbenější obrázek mé dcery Alii.
Bezpochyby je to výsledek skvělého vedení,
ale také výsledek nevzdávajících se silných Arabek,
které neustále posouvají hranice.
Je to výsledek každodenních rozhodnutí Arabek jako jsem já
uplést z hovna bič,
pracovat na svém životě a udržet práci mimo něj
spojit své síly a nesoutěžit.
Když se dívám do budoucnosti,
doufám, že až bude má dcera stát na tomto pódiu
za 20, 30 let ode dneška,
bude se hrdě nazývat dcerou své matky stejně
jako dcerou svého otce.
Doufám, že pro mého chlapce
pak výraz "syn své matky" nebo "matčin chlapec"
budou mít zcela odlišný význam.
Děkuji vám.
(potlesk)