"Мамо, кои са тези хора?"
Това беше невинен въпрос зададен от дъщеря ми Алиа,
когато беше на 3 години.
Със съпруга ми се разхождахме
в един от големите луксозни търговски центрове в Абу Даби.
Алиа се взираше в голям плакат в средата на търговския център.
На него бяха изобразени тримата управници на Обединените арабски емирства.
Тъй като тя беше от едната ми страна,
се наведох и обясних, че това са управниците на ОАЕ,
които са положили големи усилия да развият своя народ
и да запазят единството си.
Тя ме попита: "Мамо, защо тук където живеем
и в Ливан, където живеят баба и дядо,
никога не сме виждали снимка на влиятелни жени, окачени на стените?
Да не би жените да не са важни?"
Това може би е най-трудния въпрос, на който трябваше да отговоря през всичките тези години като родител
и през 16-те години професионален живот.
Израснах в родния ми град в Ливан,
по-малката от две дъщери на трудолюбив пилот
и директор на операциите на ливанските авиолинии
и на майка и баба-домакини, които оказваха голяма подкрепа.
Баща ми вдъхна кураж на мен и на сестра ми да се образоваме,
въпреки че по това време нашата култура настояваше,
че синовете, а не дъщерите са тези, които трябва да бъдат професионално мотивирани.
Аз бях едно от малкото момичета от моето поколение,
което напусна дома си на 18 години, за да учи в чужбина
Баща ми нямаше син,
така че до известна степен аз се превърнах в такъв.
Превъртам няколко десетилетия напред и се надявам, че не съм се провалила в
това да накарам баща ми да се гордее с неговия кандидат-син.
Следа като придобих бакалавърска и докторска степен по елктроинженерство,
правих научни изследвания в Обединеното кралство, след това провеждах консултации в Близкия изток
винаги съм била в среда, където мъжете доминират.
Честно казано, никога не успях да открия модел за подражание.
Поколението на майка ми не се интересуваше от това да има водеща роля в професионалните среди.
Имаше хора, които ме окуражаваха,
но никой не знаеше за изискванията и натиска, пред които бях изправена,
натиск, който стана особено силен, когато родих двете си прекрасни деца.
И въпреки,че западните жени обичат да ни дават съвети, на нас бедните, потиснати арабски жени,
те живеят по различен начин с различни ограничения.
Така че арабските жени от моето поколение, трябваше да станат свой собствен модел за подражание.
Трябва да сме по-хитри от арабските мъже
и трябва да се изправим пред по-голяма строгост от страна на културата от западните жени.
В резултат на това, аз смятам, че ние бедните, подтиснати жени
всъщност имаме някои полезни, със сигурност научени с усилия уроци, които да споделим,
уроци, които могат да се окажат полезни
за всеки, който иска да преуспее в съвременния свят.
Ето и моите три.
[" Нека техните проблеми бъдат стимул за вас"]
(Публиката се смее)
(Аплодисменти)
Съществува една дума, която всеки смята за ключ към успеха:
и тя е устойчивост.
Какво всъщност е устойчивостта и как я развиваме?
Аз вярвам,че устойчивостта е възможността да превръщаме проблемите в стимул.
На предишното ми работно място, много преди сегашната ми фирма,
работех с мъж, ще го наричаме Джон.
Партнирах си с Джон и работих усилено,
надявайки се, че той ще забележи колко добре се справям
и че ще ме подкрепи, за да стана партньор във фирмата.
В допълнение на това се очакваше да започна консултантския си проект,
пишех запалено по темата за икономическите възможности на жените.
Един ден трябваше да представя моето проучване пред студенти на МБА.
Джон беше част от публиката
и за пръв път разбираше детайлите на проучването ми.
По време на презентацията ми
можех да видя Джон с периферното си зрение.
Той беше почервенял от яд
и се беше свлякъл от стола си, очевидно засрамен.
Презентацията ми завърши с аплодисменти
и ние се втурнахме навън и се качихме в колата.
Там той избухна.
"Това което направи там беше неприемливо!
Ти си консултант, а не активист!"
Аз отвърнах: "Джон, не разбирам.
Представих няколко индекса за равенство между половете
и направих няколко извода за арабския свят.
Да, днес сме на последно място според индекса,
но това, което казах или представих, нима това не е истинско?
Той отвърна, "Цялата встъпителна част на твоето проучване е грешна.
Това което правиш е опасно и ще разруши социалната структура на обществото ни."
Той замълча, после добави
" Когато жените родят, мястото им е в дома."
Времето беше спряло
и всичко, за което можех да мисля и да си повтарям в хаоса, който цареше в главата ми беше:
"Може да забравиш за това партньорство, Лейла.
Просто никога няма да се получи."
Отне ми няколко дни, за да осмисля напълно тази случка и последиците от нея,
но щом го направих, стигнах до три заключения.
Първо, че това бяха неговите проблеми,
неговите комплекси.
Може би има много като него в нашето общество,
но никога не бих позволила техните проблеми да станат мои.
Второ, че се нуждаех от нов спонсор и то бързо.
(Публиката се смее)
Между другото си намерих и той беше страхотен
И трето, че трябваше да покажа на Джон какво могат да постигнат жените с деца.
Използвах този урок и в личния ми живот.
Докато се издигах в кариерата си,
получих много окуражителни думи,
но също често се срещах с жени, мъже и двойки,
които имаха проблем със съпруга ми и с мен
заради това, че и двамата работим.
Вие се срещате с тази добронамерена двойка,
която направо ви казва, по време на сбирки на семейства
или на приятелски събирания,
хайде де, трябва да разбереш, че не си добра майка,
имайки предвид колко много влагаш в кариерата си, нали?
Ще излъжа ако кажа, че тези думи не са ме наранили.
Моите деца са най-ценното нещо за мен
и мисълта, че по някакъв начин мога да ги разочаровам е непоносима.
Но точно както направих с Джон
бързо си напомних, че това са техните проблеми,
техните комплекси.
Така че вместо да отговоря,
просто се усмихнах широко
докато ми проблесна
следния пример
[Бъди щастлив, това влудява околните. ]
(Аплодисменти)
Като млада жена, попаднала в такива ситуации, имате две възможности.
Можете да решите да приемете тези негативни послания,
насочени към вас,
да ви накарат да почувствате, че сте се провалили,
че е твърде трудно да успееш
или може да смяташ, че негативното отношение на другите е техен проблем
и да го превърнеш в твой стимул.
Научих се винаги да избирам втората възможност
и открих, че ме прави по-силна.
И тази мисъл е вярна:
успехът е най-доброто отмъщение.
Някои жени в Близкия изток
имат късмет да се омъжат за някой, който ги подкрепя относно кариерата им.
Нека се поправя, трябваше да кажа "достатъчно умни",
защото за кого ще се омъжиш е твой избор
и по-добре се омъжете за някой, който ще ви подкрепя ако планирате да имате дългосрочна кариера.
И до днес арабския мъж няма равен принос в домакинството.
Това не се очаква от нашето общество
и дори се гледа с неодобрение, като не толкова мъжествено.
Що се отнася до арабската жена, в нашето общество все още е прието,
че основният източник на нейното щастие трябва да са щастието и благополучието
на нейните деца и на съпруга и.
Тя до голяма степен съществува за семейството си.
Нещата ще се променят, но ще отнеме време.
За сега, това означава, че една арабска жена с професия
трябва някак си да съумява да поддържа дома си изряден,
да се увери, че всяка една нужда на нейните деца ще бъде задоволена
и да се справя със своята, изискваща усилия кариера.
За да постигнеш това, а аз го научих по трудния начин,
трябва да използваш, придобитите с труд професионални умения и в личния си живот.
Трябва да задвижиш живота си.
Ето как постигнах това в личния ми живот.
Едно нещо, което трябва да знаете за Близкия изток
е, че почти всяко семейство може да си позволи домашна прислужница.
От тук следва и предизвикателството как да изберем правилната.
Както постъпвам и в професионален план, изборът ми бе основан на това,
кой ще ми помага с децата докато работя
и кой има добри препоръки.
Кристина работеше със сестра ми четири години
и се бе доказала в работата си.
Сега тя е неразделна част от нашето семейство,
тя е с нас от както Алиа беше на 6 месеца.
Тя се грижи всичко в дома ми да е изрядно, докато съм на работа,
а аз се старая да и дам възможност
в различни обстоятелства за нея и за децата,
както бих постъпила с най-талантливия служител на работното място.
Тези уроци се използват, без значение каква е ситуацията с грижата за децата
дали е бавачка, детска ясла,
бавачка на половин работен ден, която работи и при други хора.
Избирайте много внимателно и давайте възможност.
Ако погледнете календара ми
ще видите, всеки работен ден
час и половина, от 19 до 20:30,ОАЕ време
заграден и наречен "време за семейството."
Това е ценно време.
Правя това откакто Алиа беше бебе.
Правя всичко по силите си да запазя това време,
така че да мога да си бъда у дома и да прекарам време с децата ми,
да ги попитам как е минал деня им,
да проверя домашните, да им прочета приказка за лека нощ
и да ги обсипя с прегръдки и целувки.
Дори ако пътувам, в каквато и да е часова зона,
използвам скайп, за да се свържа с децата ми, дори да съм много далеч.
Синът ни Бурхан е на 5 години
и се учи да чете и да смята.
Ще си призная нещо:
открих,че дъщеря ни, всъщност се справя по-добре в
обучението му от мен.
(Публиката се смее)
Започна като игра, но Алиа обича да си играе на учителка с малкия си брат
и аз открих, че тези игри действително подобряват грамотността на Бурхан,
повишават чувството за отговорност на Алиа
и заздравяват връзката между тях
и всеки има полза от това.
Успелите арабски жени, които познавам
са открили своя уникален подход да се справят с живота,
докато продължават да помагат на съпрузите си
за отговорностите в дома.
Но не става дума само да оцелееш в двойната си роля
на жена с кариера и майка.
А и да живееш в настоящия момент.
Когато съм с децата си,
се опитвам да оставя работата настрана.
Вместо да се тревожа за това колко минути мога да прекарам с тях всеки ден,
аз се концентрирам върху това да ги превърна в запомнящи се моменти,
моменти, в които виждам децата си,
чувам ги и имам връзка с тях.
["Обединете се, не се разединявайте."]
Арабските жени от моето поколение
не са се извявали в обществото, докато са израствали.
Това до известна степен обяснява
защо има толкова малко жени в политиката в Арабския свят.
Въпреки това, положителната страна
е,че прекарваме много време,
развивайки социални умения, извън погледа на обществеността,
в кафенетата, във всекидневната,
по телефона
социално умение, което е много важно за успеха:
това е социалната мрежа.
Бих казала, че средностатистическата арабска жена
има голяма мрежа от приятели и познати.
По-голяма част от тях са също жени.
На запад, изглежда че амбициозните жени често се сравняват с други жени,
надявайки се, да бъдат най-успешните сред останалите.
Това води до всеизвестното конкурентно поведение
между жените в професионалния свят.
Ако има място на върха само за една жена,
следователно няма място за другите, и им е по-трудно да се издигнат.
Арабските жени, общо казано
не са попаднали в този психологически капан.
Изправени пред едно патриархално общество,
те са разбрали,че като си помагат взаимно
е в тяхна полза.
На предишното ми работно място бях най-високопоставената жена в Близкия изток,
така че някой може да си помисли, че да влагам времето си в мрежата от колеги от женски пол,
не би имало голяма полза
и, че трябва да го влагам
в това да развивам отношенията си със старши и равни на мен колеги от мъжки пол.
Два от най-големите пробива в кариерата ми, бяха благодарение на подкрепата на други жени.
Това беше ръководителката на отдел маркетинг, която първоначално предложи
аз да бъда считана за световен лидер към Световния икономически форум.
Тя беше запозната с медийната ми ангажираност и с публикациите ми
и когато я помолиха да изрази мнението си,
тя изтъкна моето име.
Тя беше млад консултант, дама от Саудитска Арабия и приятел,
които ми помогна да продам първия си проект в Саудитска Арабия,
пазар, на който трудно можех да спечеля позиции като жена.
Тя ме запозна с клиент
и това запознанство доведе до първия от изключително много проекти в Саудитска Арабия.
Днес, имам две жени на челни позиции в моя отбор
и се опитвам да ги направя успешни, като ключ за моя успех.
Жените продължават да напредват в света
не достатъчно бързо, но се движим напред.
Арабският свят също напредва, въпреки многото неуспехи наскоро.
Само през тази година ОАЕ назначи 5 жени министри в кабинета си
от общо 8 министри от женски пол.
Това са почти 28 процента от кабинета,
и повече от колкото някои развити страни могат да се похвалят.
В момента, това е любимата снимка на дъщеря ми Алиа.
Това без съмнение е резултатът от едно велико ръководство,
но също е и резултат от усилията на силни арабски жени,
които не се предават и непрекъснато надскачат възможностите си.
Това е резултатът на арабски жени, които всеки ден вземат решения като мен,
да превърнат неуспеха в стимул,
да направят нещо с живота си, да не смесват живота с работата
и да обединят сили, а не да се съревновават.
Като погледна напред в бъдещето,
надеждите за дъщеря ми, когато застане на тази сцена
след около 20, 30 години
са, че ще бъде горда да се нарече моя дъщеря,
а също и на баща си.
Надеждите за сина ми
са, че изрази като "мамино детенце" или "мамино момченце"
ще са придобили съвсем различно значение.
Благодаря ви.
(Аплодисменти)