Već više od deset godina
proučavam mlade ljude koji su izbačeni iz škole.
takozvane otpadnike.
Kad ih iznevjeri obrazovni sustav
završe na ulici gdje su podložni nasilju,
policijskom zlostavljanju,
policijskoj brutalnosti
i kažnjavanju zatvorom.
Godinama pratim te mlade ljude
u različitim institucionalnim uređenjima
kako bih razumio ono što neki od nas zovu "kanalom od škole do zatvora."
Kada pogledate sliku poput ove,
mlade ljude iz moje studije...
možda vidite nevolju.
Ipak, jedan dečko drži bocu žestokog pića u ruci,
ima 14 godina,
a radni je dan.
Kada ostali ljudi vide ovu sliku,
možda će vidjeti bandu,
razbojnike, delikvente --
kriminalce.
Ali ja to vidim drugačije.
Gledam te mlade ljude kroz perspektivu
koja vidi čime oni mogu doprinijeti obrazovnom sustavu.
Pa, hoćete li mi se pridružiti u mijenjanju etiketa koje dajemo mladima
od "rizičnih" do "obećavajućih?"
(Pljesak)
Kako znam da ovi mladi ljudi
imaju potencijal i obećavajuće izglede da će se promijeniti?
Znam to jer sam ja jedan od njih.
Odrastao sam u teškom siromaštvu u unutrašnjosti grada,
bez oca --
napustio me prije nego što sam se i rodio.
Živjeli smo od socijalne pomoći,
katkad beskućnici,
više puta gladni.
Do svoje petnaeste godine
bio sam u maloljetničkome pritvoru već tri puta zbog tri prekršaja.
Mojeg najboljeg prijatelja već su ubili.
Ubrzo nakon toga,
dok sam stajao uz svoga ujaka,
netko ga je ubio.
Dok sam čekao da stigne hitna pomoć
više od sat vremena...
on je iskrvario na ulici.
Izgubio sam vjeru i nadu u svijet
i odustao sam od sustava jer me je iznevjerio.
Nisam imao što ponuditi
i nitko meni nije imao što ponuditi.
Bio sam fatalističan.
Nisam mislio niti da bih mogao doživjeti svoj 18. rođendan.
Razlog zašto sam danas ovdje
je jer je jedna nastavnica marila za mene, ponudila pomoć
i uspjela mi dotaknuti dušu.
Ta nastavnica,
gospođa Russ ...
bila je onaj tip nastavnika koji uvijek zabada nos u vaša posla.
(Smijeh)
Bila je tip nastavnika koji bi rekao,
"Tu sam za tebe kad god budeš spreman."
(Smijeh)
Nisam bio spreman.
No, ona je razumjela osnovni princip mladih ljudi poput mene.
Mi smo kao školjke.
Otvorit ćemo se samo kad budemo spremni,
a ako niste tamo kad smo spremni,
opet ćemo se zatvoriti.
Gđa Russ je bila tu za mene.
Bila je od kulturne važnosti,
poštivala je moju zajednicu, moje ljude, moju obitelj.
Ispričao sam joj priču o svom ujaku Rubenu.
Vodio me sa sobom na posao jer nisam imao novaca,
a znao je da mi treba.
Zarađivao je sakupljajući staklene boce.
U četiri ujutro na radni dan,
bacili bismo staklene boce u njegov kamion
i one bi se razbile.
Šake i ruke bi mi počele krvariti,
a tenisice i hlače bi se umrljale krvlju.
Bio sam užasnut, bolilo me i prestao bih raditi.
Ujak bi me pogledao u oči i rekao bi mi,
"Sinko,
tražimo život."
"Tražimo bolji život,
pokušavamo napraviti nešto iz ničega."
Gđa Russ je slušala moju priču,
primila je u učionicu i rekla,
"Victor, to je tvoja moć.
To je tvoj potencijal.
Tvoja obitelj, kultura i zajednica su te naučili mukotrpnom radu
i ti ćeš to iskoristiti kako bi osnažio sebe u akademskom svijetu
kako bi se mogao vratiti i osnažiti svoju zajednicu."
Uz pomoć gđe Russ,
vratio sam se u školu.
Čak sam je završio na vrijeme
i maturirao sa svojom generacijom.
(Pljesak)
Ali, prije mature, gđa Russ mi je rekla,
"Victor, tako sam ponosna na tebe.
Znala sam da ti to možeš.
Sada je vrijeme za fakultet."
(Smijeh)
Fakultet? Ja?
Čovječe, što ova nastavnica puši kad misli da ću ja na fakultet?
Osigurala mi je mentore i podršku, pa sam se prijavio,
dobio sam potvrdu da sam primljen,
a u jednome od odjeljaka je pisalo,
"Primljeni ste na probni rok."
"Probacija? Već jesam na uvjetnoj,
zar to nema veze?"
(Smijeh)
Bio je to akademski probni rok, ne uvjetna kazna.
Ali, što nastavnici kao što je gđa Russ čine da uspiju s mladim ljudima
kao što su oni koje ja proučavam?
Predlažem tri strategije.
Prva:
Riješimo se te svoje deficitne perspektive u obrazovanju.
"Ti ljudi dolaze iz kulture nasilja,
kulture siromaštva.
Ti ljudi su rizični; ti ljudi su ljenčine.
Ti ljudi su prazni spremnici koje trebamo napuniti znanjem.
Oni imaju probleme,
mi imamo rješenja."
Broj dva.
Cijenimo priče koje ti mladi donose u obrazovnu ustanovu.
Njihove priče o premošćivanju nepremostivih prepreka su tako moćne.
I znam da znate neke od tih priča.
Upravo te priče i iskustva
su pune borbenosti, karaktera i žilavosti.
Pa, pomozimo mladim ljudima da oplemene te priče.
Pomozimo im da budu ponosni na sebe,
jer naš obrazovni sustav pozdravlja njihove obitelji, kulture,
njihove zajednice
i vještine koje su naučili kako bi preživjeli.
I, naravno, treća strategija, ona najvažnija:
Resursi.
Moramo mladima osigurati adekvatne resurse.
Borbenost nije dovoljna.
Možete tu sjediti i do sutra mi ponavljati,
"Hajde čovječe, skupi samopouzdanja i digni se."
Ali, ako nemam samopouzdanja --
(Smijeh)
Kako da ustanem?
(Pljesak)
stručna izobrazba,
mentorstvo,
savjetovanje ...
Podučavanje mladih da uče iz svojih grešaka
umjesto da ih tretiramo kao kriminalce
i izvodimo iz učionice kao kakve životinje.
Kako se to čini?
Predlažem da uvedemo restorativnu pravdu u sve srednje škole u Americi.
(Pljesak)
Iskušali smo ove ideje u zajednici Watts u Los Angelesu
na 40 mladih ljudi koje su izbacili iz škole.
William je bio jedan od njih.
William je bio takvo dijete koje je dobilo sve moguće etikete.
Prestao se školovati, bio je član bande,
kriminalac.
Kad smo ga upoznali, jako se odupirao.
Ali, sjećam se što je gđa Russ govorila.
"Hej, tu sam za tebe kad budeš spreman."
(Smijeh)
Tako je s vremenom --
s vremenom se počeo otvarati.
Sjećam se dana kada se promijenio.
Bili smo u velikoj grupi
i jedna mlada žena u našem programu je plakala
jer nam je ispričala moćnu priču
o tome kako su joj ubili oca,
a sljedeći dan je njegovo mrtvo tijelo bilo u novinama.
Plakala je, nisam znao što da radim,
pa sam joj dao prostora,
a Williamu je bilo dosta.
Udario je šakama o stol i rekao,
"Hej, ljudi! Grupni zagrljaj! Grupni zagrljaj!"
(Pljesak)
Suze i bol te mlade žene pretvoriil su se u veselje i smijeh
jer je znala da je zajednica uz nju,
a William je tako naučio da ipak ima svrhu u životu:
pomoći iscijeliti duše ljudi u svojoj vlastitoj zajednici.
Ispričao nam je svoju priču.
Oplemenio je svoju priču tako što je
od priče jedne žrtve to postala priča onoga koji je preživio,
koji je premostio nedaće i teškoće.
Iznimno smo to cijenili.
William je završio srednju školu,
dobio je certifikat za rad u zaštitarstvu
i sada radi u mjesnom školskom okrugu.
(Pljesak)
Mantra gđe Russ --
njezina mantra je uvijek bila
"kada podučavaš ka srcu, um će slijediti."
Veliki pisac Khalil Gibran kaže
"Iz patnje su izronile najveće duše.
Veliki karakteri su obilježeni ožiljcima."
Vjerujem da u ovoj obrazovnoj revoluciji o kojoj pričamo
trebamo pozvati duše mladih ljudi s kojima radimo,
a onda kad budu sposobni obogatiti --
identificirati svoju borbenost, žilavost i karakter
koje su već ranije razvili --
njihov akademski učinak će se poboljšati.
Vjerujmo u mlade ljude.
Osigurajmo im prave resurse.
Reći ću vam što je moja nastavnica učinila za mene.
Toliko je vjerovala u mene
da sam i sâm počeo vjerovati u sebe.
Hvala.
(Pljesak)