Подизањем руке,
колико вас препознаје бар једну особу на екрану?
Вау, то је скоро цела сала.
Истина је, они су познати у својим пољима рада.
Да ли знате шта им је свима заједничко?
Сви су умрли од рака панкреаса.
Међутим, иако су ово веома, веома тужне вести,
захваљујући њиховим личним причама
подигли смо свест о томе колико ова болест може бити смртоносна.
Постала је трећи узрок смрти међу болестима рака,
а само осам посто пацијената преживи више од пет година.
То је заиста сићушан број,
посебно ако га упоредите са раком дојке,
где је стопа преживелих скоро 90 процената.
Тако и није неко изненађење
да дијагноза рака панкреаса значи суочавање
са скоро сигурном смртном казном.
Шокантно је, међутим, да се у последњих 40 година
тај број уопште није променио,
док је много помака направљено
код других врста тумора.
Па, како можемо да учинимо да лечење рака панкреаса буде ефикасније?
Као биомедицински предузетник,
волим да радим на проблемима који делују нерешиво,
да разумем њихова ограничења
и покушавам да нађем нова, иновативна решења
која могу да промене њихов исход.
Прва лоша вест везана за рак панкреаса
је да се панкреас налази у средини вашег стомака, буквално.
То је приказано наранџастом бојом на екрану.
Међутим, једва да га можете видети
док не уклоним све органе испред њега.
Такође, окружен је многим другим виталним органима
као што су јетра, желудац, жучна кеса.
Способност тумора да се рашири на ове органе
је разлог томе што је рак панкреаса
један од најболнијих типова тумора.
Тешко доступно подручје такође спречава лекаре
да га одстране хируршким путем,
као што се рутински ради са раком дојке, на пример.
Дакле, сви ови разлози остављају хемотерапију као једину опцију
за пацијента који болује од рака панкреаса.
То нас доводи до друге лоше вести.
Тумори пакреаса имају тек неколико крвних судова.
Зашто треба да нас интересује крвни суд тумора?
Размислимо на тренутак о томе како хемотерапија функционише.
Лек се убризгава у вену
и креће се кроз тело док не стигне до места на ком је тумор.
То је као вожња ауто-путем, покушај да стигне на одредиште.
Међутим, шта ако одредиште нема излаз на ауто-пут?
Никада нећете стићи тамо.
То је управо исти проблем
везан за хемотерапију и рак панкреаса.
Лек се креће кроз цело ваше тело.
Стићи ће до здравих органа,
што ће имати за резултат токсично дејство по укупно стање пацијента,
али ће мали део отићи до тумора.
Према томе, ефикасност је ограничена.
Мени не делује логично лечење целог тела
да би се лечио одређени орган.
Међутим, у протеклих 40 година,
много новца, истраживања и труда је било усмерено
ка проналажењу новог, моћног лека за лечење рака панкреаса,
али ништа није урађено да се промени начин
на који их дајемо пацијентима.
Тако, после две лоше вести,
пружићу вам добре вести, надам се.
Заједно са сарадником са МИТ-а
и Mасачусетском општом болницом у Бостону,
направили смо преокрет у начину лечења рака панкреаса
кроз реализацију локализованијег давања лека.
У суштини, бацамо вас падобраном на врх одредишта,
избегавајући да морате да возите дуж целог ауто-пута.
Уградили смо лек у изуме које изгледају као овај.
Довољно су флексибилни да се могу савити
да стану у катетер,
па доктори могу да га уграде директно на врх тумора
уз минимално инвазивну операцију.
Међутим, довољно су чврсти да ће се, када се једном позиционирају
на врх тумора,
понашати као кавез.
Заправо ће физички спречити да тумор
уђе у друге органе,
контролишући метастазу.
Они су, такође, биоразградиви.
То значи да, када се једном нађу у телу,
почињу да се разлажу,
достављајући лек само локално, полако и ефикасније
него при садашњем лечењу целокупног тела.
У претклиничком испитивању смо демонстрирали
да овај локализовани приступ
може да побољша 12 пута реакцију на лечење.
Тако смо узели лек који је већ познат
и самом локалном употребом где је најпотребнији
достигли смо реакцију која је 12 пута јача,
смањујући систематско токсично дејство.
Без предаха радимо на томе да подигнемо ову технологију на виши ниво.
Приводимо крају претклиничка тестирања
и неопходни животињски модел
пре него што затражимо од Управе за храну и лекове
одобрење за клиничка испитивања.
У садашњости ће већина пацијената умрети од рака панкреаса.
Надамо се да ћемо једног дана
моћи да умањимо бол, продужимо живот
и можда учинимо да рак панкреса
постане излечива болест.
Поновним разматрањем начина давања лекова
не само да га чинимо бољим и мање токсичним,
већ отварамо и врата за проналажење нових, иновативних решења
за скоро све немогуће проблеме
код пацијената оболелих од рака панкреаса и шире.
Хвала вам.
(Аплауз)