Konceptuális művészként
folyton azon töröm a fejem, miként provokálhatok vitákat.
Festményekkel, szobrokkal, videókkal és performanszokkal próbálom ezt elérni.
Függetlenül a formáktól,
két kedvenc nyersanyagom a történelem és a párbeszéd.
2007-ben alkottam meg a Lótuszt,
ezt a 2,28 méter átmérőjű
lótuszvirág-ábrázolást, 272 kg-nyi üvegből.
A buddhizmusban a lótusz a transzcendencia jelképe,
és a szellem és a lélek tisztaságáé.
Ezt a lótuszt közelebbről megnézve,
itt minden szirom egy rabszolgahajó hosszmetszete.
Ez a jelképes ábrázolás egy brit rabszolga-kézikönyvből származik,
és később a rabszolgaság megszüntetéséért küzdők a sérelmek bemutatására használták.
Amerikában nem szeretünk beszélni a rabszolgaságról,
és nem tekintjük úgy, mint ami jelen van a világ iparában.
De ezzel a buddhista szimbólummal
talán ráébresztünk mindenkit, hogy ez túlmutat
fekete Amerika történelmén és traumáján,
és szorgalmazzuk közös múltunk kibeszélését.
A "Lótusz" létrehozásához 6 000-nél több alakot véstünk ki.
Később ez megrendelést hozott New York városától
a 8,5 méteres acélváltozat elkészítésére
állandó kiállítási darabként a The Eagle Academy for Young Men számára.
Ez fekete és latin-amerikai gyökerű diákokat oktat.
E csoportok voltak történelmileg a legérintettebbek.
Szintén e két csoportra hat egy sokkal maibb jelenség is,
de hadd térjek el egy kicsit a tárgytól.
Afrikai faragott fafigurákat gyűjtögetek
turistaüzletekből, bolhapiacokról, szerte a világban.
Hitelességük és eredetük megkérdőjelezhető,
de az emberek hatalmat tulajdonítanak nekik,
vagy akár varázserőt is.
Csak mostanában találtam ki, miként használjam fel ezeket munkáimban.
(Puskalövések)
2012 óta a világ tanúja volt, hogy rendőrök megölték
Trayvon Martint, Michael Brownt, Eric Garnert, Sandra Blandet, Tamir Rice-t
és számtalan más,
fegyvertelen fekete állampolgárt,
és az elkövetők gyakran megúszták a büntetést.
Ezekre az áldozatokra gondolva,
és hogy rám. törvénytisztelő polgárra,
az Ivy League tanárára,
hányszor fogott fegyvert rendőr, és félemlített meg.
készítettem ezt a munkámat, aminek egyszerűen a "BAM" címet adtam.
Fontos volt eltüntetnem az alakok egyediségét.
hogy egyformák legyenek, és könnyebb legyen nem rájuk figyelni.
Ezért sűrű, barna viaszba mártottam mindegyiket,
mielőtt lőtávolságba tettem volna őket,
ahol puskagolyókkal aztán újramintáztam.
Jó szórakozás volt játszani
a nagy puskákkal és a nagy sebességű videokamerákkal.
De az alakok iránti tiszteletem visszatartott a ravasz meghúzásától,
kicsit úgy éreztem, mintha magamra lőnék.
Végül operatőröm, Raul sütötte el a fegyvert.
Aztán fogtam a darabokat,
öntőformát készítettem, és kiöntöttem először viaszból,
majd végül bronzból, és ahogyan a képen látható,
ez magán viseli megalkotásának erőszakos voltát,
akár a háborús sérülések vagy sebek.
Amikor ezt bemutattam mostanában Miamiban,
egy asszony azt mondta: mintha minden lövés a lelkét érné.
Ugyanakkor úgy is érzi, hogy ezek a művek
az öldöklések áldozataira, és az USA történelmének más,
rasszista erőszak miatti áldozataira emlékeztetik.
De a "Lotus" és a "BAM" túlnő az USA történelmén.
Amikor tavaly bemutattam őket Berlinben,
egy filozófushallgató megkérdezte, mi váltotta ki a mostani gyilkosságokat.
Mutattam neki egy képeslapot egy lincselésről
az 1900-as évek elejéről,
és emlékeztettem rá, hogy ezek a gyilkosságok több mint 500 éve tartanak.
Csak ilyen kérdéseken és a történelemről
és a rasszizmusról folytatott komoly párbeszéden keresztül
formálhatjuk az egyéneket és a társadalmat.
Remélem, hogy műveim biztos teret teremtenek
az ilyen őszinte eszmecseréknek,
és lehetőséget az embereknek, hogy rávegyék a másikat
valódi és szükséges beszélgetésekre.
Köszönöm.
(Taps)