Som konceptuel kunstner,
leder jeg hele tiden efter kreative måder at fremprovokere udfordrende samtaler.
Jeg gør det igennem malerier, skulpturer, videoer og optræden.
Men uanset formatet,
er to af mine favoritmaterialer historie og dialog.
I 2007, kreerede jeg "Lotus,"
en syv og en halv fod i diameter,
600 pund glas afbildning af en lotus blomst.
I Buddhismen, er en lotus et symbol på transcendens
og renselse af sind og ånd.
Men et nærmere kig på denne lotus
afslører at hvert kronblad er tværsnittet af et slave skib.
Dette ikoniske diagram blev taget fra en britisk slave manual
og senere brugt af abolitionister til at vise grusomhederne ved slaveri.
I USA kan vi ikke lide at tale om slaveri,
vi ser det heller ikke som en global industri.
Men ved at bruge dette buddhistiske symbol,
håber jeg at kunne universalisere og transcendere
historien og traumerne fra det sorte USA
og opmuntre til diskussioner om vores fælles fortid.
For at lave "Lotus," snittede vi over 6000 figurer.
Og det førte senere til en opgave fra New York ønskede
at bygge en 28 fod version i stål
som en permanent installation på Eagle Academy for Young Men,
en skole for sorte og latino studerende,
de to grupper der har været mest påvirket af denne del af historien.
De samme to grupper er meget påvirkede af et mere for nyligt opstået fænomen,
men først et sidespring.
Jeg har samlet på afrikanske figurer
fra turistbutikker og loppemarkeder over hele verden.
Autenciteten og oprindelsen af disse er helt sikkert diskutabel,
men folk tror at disse er fyldt med kræft
eller endda magi.
Det er kun for nyligt at jeg har fundet ud af at bruge dette i min kunst.
(Pistolskud)
Siden 2012, har verden været vidne til drabene på Travyon Martin,
Michael Brown, Eric Garner, Sandra Bland, Tamir Rice
og bogstavelig talt utallige andre ubevæbnede sorte borgere
i hænderne på politiet,
som for det meste får lov at gå fri uden nogen form for straf, overhovedet.
Med henblik på disse ofre
og de utallige gange da selv jeg,
en lovlydig, Ivy League professor,
er blevet antastet og chikaneret og truet med pistol af politiet.
Jeg dannede denne arbejdsgruppe helt simpelt kaldet "BAM."
Det var vigtigt at slette identiteten af disse figurer,
for at få dem til at se ens ud og så de er nemmere at skille sig af med.
For at gøre dette, dypper jeg dem i en tyk, brun voks
før jeg tager dem med til en skydebane
hvor jeg omformede dem ved brug af pistolkugler.
Og det var sjovt,
at lege med skydevåben og high-speed kameraer.
Men min dybe respekt for disse figurer holdt mig igen fra at trykke på aftrækkeren,
og gav mig en følelse af at på en eller anden måde ville jeg skyde mig selv.
Til sidst var det min kameramand, Raul, der affyrede skudende.
Jeg tog herefter fragmenterne herfra
og lavede forme, og støbte dem først i voks,
og til sidst i bronze, som på billedet her,
som bærer markeringer fra dens voldelige tilblivelse
som kampsår eller ar.
Da jeg præsenterede dette projekt, for nylig, i Miami
fortalte en kvinde mig at hun kunne mærke hvert skud i sin sjæl.
Men hun følte også at disse kunstværker
hjalp med at minde folk om ofrene for disse mord
såvel som resten af ofrene for racistisk vold gennem USA's historie.
Men "Lotus" og "BAM" er større end kun USA's historie.
Under udstilling i Berlin sidste år,
spurgte en filosofistuderende mig hvad der var årsagen til de nylige mord.
Jeg viste ham et foto af et billede af et lynchning postkort
fra det tidlige 20. århundrede
og mindede ham om at disse mord har været en realitet i over 500 år.
Men det er kun gennem spørgsmål som hans
og en mere eftertænksom dialog om historie og race
at vi kan udvikle os som individer og samfund.
Jeg håber min kunst skaber et trygt rum
for den slags ærlige udvekslinger
og en mulighed for folk til at engagere hinanden
i virkelig og nødvendig konversation.
Tak skal I have.
(Bifald)