ОК, трябва да си призная нещо.
Винаги съм бил странно обсебен от рекламния бизнес.
Спомням си как гледах детските предавания в съботните сутрини
и обръщах повече внимание на рекламите,
отколкото на предаванията,
опитвайки се да разбера по какъв начин ми влияеха.
Това ме отведе до мечтаната от мен работа.
Станах съдружник в голяма рекламна агенция от Ню Йорк.
Но на 23 февруари 1997г. всичко внезапно се промени,
когато малкият ми брат Мат беше прострелян в главата
при престрелка, случила се на наблюдателната площадка
на Емпайър Стейт Билдинг.
Внезапно семейството ми се озова в центъра на кошмар,
в който ми казаха, че брат ми ще умре,
дадоха ни възможност да се сбогуваме с него,
после извършиха няколко спешни мозъчни операции.
За Мат всичко това доведе до
живот, посветен на смело възстановяване от мозъчна травма.
Той определено е моят герой.
Но колкото и ... (аплодисменти), да, заслужава ги,
(аплодисменти)
Колкото и тази трагедия да беше кошмар за семейството ми,
често си мисля колко по-лошо можеше да бъде.
Всъщност колко по-страшно е за 90 семейства всеки ден,
които нямат този късмет,
които губят свои близки - братя, сестри, синове, дъщери, родители.
Не всички влизат в национален ефир.
Всъщност, повечето не влизат.
Историите им остават незабелязани
за нация, която някак е приела наличието на една недостойна епидемия
за нещо вече нормално.
Напуснах работата си в сферата на рекламата,
за да опитам да се боря срещу тази недостойна епидемия в национален мащаб,
осъзнавайки, че
трудностите пред спирането на насилието с огнестрелни оръжия,
са същите, като онези, заради които заобичах рекламата, а именно -
да се опитам да разбера как да ангажирам хората.
Разликата беше, че вместо да продавам продукти,
щях да спасявам животи.
И това се свежда до намирането на допирни точки,
по които моите стремежи се застъпват с вашите.
Може и да се изненадате, че по отношение на насилието с
огнестрелни оръжия имаме много общи неща.
Да вземем, например, ловците.
Ловът е спорт с милиони почитатели в САЩ.
Традиция, която предизвиква гордост. Семейна традиция.
Има места,
на които първият ден от ловния сезон дори е неучебен.
Какво искат ловците?
Ами, да ловуват. Обичат оръжията си.
Дълбоко вярват в даденото
от Втората поправка право да притежават оръжия.
Това не означава, че нямаме допирни точки.
Напротив, има много такива.
Като започнем с основополагащата идея, че оръжията нямат място в опасни ръце.
Не става въпрос за отнемането на определен вид оръжия от всички хора.
А за отнемането на всички оръжия от определена група хора.
Изглежда имаме еднакво разбиране кои хора не трябва да притежават оръжие:
осъдени престъпници, насилници,
опасни психично болни.
Всички можем да видим,
че проверките по закона Брейди са много ефективни
и успешно държат оръжията далеч от опасни ръце.
За 20 години проверките по закона Брейди на лицензирани продавачи на оръжие
са блокирали продажбата на 2.4 млн. оръжия
на хора, за които вярваме,, че не трябва да притежават оръжие.
(аплодисменти)
И независимо дали ги обичате или мразите, вероятно сте съгласни,
че не е редно да се продават хиляди оръжия ежедневно
онлайн или на оръжейни изложения
без проверки по закона Брейди,
както не би трябвало да има две опашки за качването в самолет-
една с проверки и една - без.
И -
(аплодисменти)
И данните сочат за наличието на единодушие сред американското общество:
90% се обявяват в подкрепа на разширяване на обхвата на проверките по закона Брейди
за всички оръжия, вкл. 90% от републиканците,
повече от 80% от притежателите на оръжия,
над 70% от членовете на Оръжейната асоциация.
Това е ясно послание.
Всъщност едва 6% от американците не са съгласни.
Толкова е и процентът на американците,
които вярват, че кацането на луната е измама.
(смях)
Такъв е процентът и на хората, които вярват, че правителството
прилага технологии за мозъчен контрол в сигналите, излъчвани по телевизията.
Толкова сме единодушни за необходимостта от проверки.
Какво да кажем обаче за всички онези 300 млн. оръжия,
които вече са в домовете в САЩ?
Първо, важно е да разберем,
че тези оръжия са предимно в ръцете на
почтени, спазващи закона хора, като вас и мен,
които искат това, което искаме всички - безопасност за семействата си.
Всъщност, това е и причината все повече хора да изберат да притежават оръжие.
Преди 10 години 42% от американците
са смятали - погрешно, че наличието на оръжие прави дома по-безопасен.
Днес техният дял е 63%.
Защо?
Не искам да го кажа,
тъй като засяга тъмното уязвимо място на рекламата,
че ако повториш една лъжа достатъчно пъти,
тя се превръща в истина.
И точно това е станало в тази ситуация.
Корпоративното оръжейно лоби е изхарчило милиарди долари,
за да блокира проучванията на Центъра за контрол на болестите (ЦКБ)
относно жертвите на оръжия;
както и разговорите на педиатри с родители
относно рисковете при оръжие в дома;
блокират се технологии, за "умни" оръжия и други,
с които децата да не могат да стрелят с оръжието вкъщи,
което би спасило човешки животи.
Те отчаяно искат да скрият истината.
тъй като гледат на истината като на заплаха за печалбите им.
В резултат на това
всеки ден умират хора.
Много от тях са деца.
Всеки ден в САЩ
девет деца са простреляни в резултат на инцидент.
900 деца и младежи отнемат живота си всяка година.
Ето и разковничето: почти всички го правят с оръжието на родителите си.
Дори две трети от училищните престрелки се извършват с оръжие, взето от дома,
включително ужасната трагедия
в училище "Санди Хук".
Срещам се с много от тези родители
и това е най-тежката част от работата ми.
Това не са лоши хора.
Те просто живеят с невъобразимите последствия от едно много лошо решение,
взето въз основа на много лоша информация,
която е предоставена за тяхно ползване от много лоши хора,
които са много наясно с нещастието, което причиняват,
но не ги интересува.
Резултатът е кошмарен -
не само за семейства като моето,
но, в крайна сметка, за всички нас.
Но не съм тук за да говоря за кошмарната злоупотреба с оръжие.
Тук съм да говоря за нашата мечта, а тя е обща за всички нас.
Мечтата за по-добро, по-безопасно бъдеще.
За моята организация и за Кампанията Брейди
тази мечта се изразява с една смела цел:
да се намали наполовина броят на жертвите на огнестрелни оръжия до 2025г.
Надявам се тази вечер да оставя във всеки от вас
силно убеждение защо точно тази цел е напълно постижима.
Защото, приятели,
всяко велико движение по света достига момент,
когато можеш да се обърнеш назад и да си кажеш
"В този момент нещата наистина започнаха да се променят."
А аз съм тук да ви кажа, че
за движението срещу насилието с огнестрелни оръжия в Америка
този момент настъпи.
(аплодисменти)
Ние сме част от повратен момент,
защото милиони американци са се обединили,
както никога преди, върху общата идея
да кажат "Стига!".
Стига масови стрелби в търговски центрове и кина,
в църкви и училища.
Стига ежедневен терор с оръжия в домовете и на улицата,
които са отнели живота на ужасяващ брой жени и
млади тъмнокожи мъже.
Стига на лесния достъп до оръжия на
хора, за които сме единодушни, че не трябва да ги притежават.
Стига на тази малка група малодушни политици, поставящи
интересите на лобито на оръжейните производители
над тези на хората, които са ги избрали за свои представители.
Стига.
(аплодисменти)
Вълнуващо е, че вече не само обичайните заподозрени като мен
са на това мнение.
Мащабът е много по-голям.
Искате доказателства -
нека започнем от там, където започват повечето разговори в САЩ -
Ким Кардашиан.
(смях)
Трябва да сте наясно, че това не е шега.
Замислете се кога нещата се променят.
Когато от политиката и правото
станат част от поп-културата,
когато отвсякъде се надигат гласове, звездите използват платформите си,
музиканти и атлети се ангажират.
НБА (Националната Баскетболна Асоциация) изказва позиция.
Консервативни учени, за които не бихте си и помислили,
се ангажираха с позиция.
Това е истинска културна промяна
Чувам, че има и TED видео по темата тази година.
Това е степента, в която се случва културната промяна.
И да, Ким Кардашиан отправи спонтанен емоционален призив
към своите 35 млн. последователи в Туитър
за разширяване обхвата на проверките.
Нека погледнем и политическите предизборни теми.
Това беше класическата тема-табу за демократите.
Избягваше се по всякакъв начин.
Сега кандидатите я дискутират.
На някои им се налага да преразгледат много лоши свои позиции,
които до скоро са защитавали съвсем необезпокоявани.
За хора като мен
да видиш как други хора се обединяват в отрицателната си оценка за НОА,
е почти нереално.
И към момента корпоративното лоби ни превъзхожда с финансиране,
но това трябва да се промени.
Но знаете ли какво?
Ние сме по-умни, по-разнородни, а истината е на наша страна.
И сме в настъпление.
Знаете, казват, че интернет демократизира информацията.
Социалните медии и някои от опциите за организация на събития в тях
демократизираха активизма.
Позволено ни е да покажем как изглежда подкрепа от 90% от хората.
Понякога си го представям,
сещате се, как се обединяваме и атакуваме внезапно, милиони хора,
като белите кръвни телца.
Това ни дава възможност наистина да започнем да затваряме - и това е смисъла,
да затворим, тази срамна разлика
между желанията на американското общество
и действията на избраните от нас лидери.
До неотдавна
изказванията в Конгреса бяха от другата страна,
от онези 6 процента,
които превъзхождаха по брой гласовете от нашата страна над 10 пъти.
Сега обаче обръщаме това съотношение.
След скорошната ужасна трагедия в Сан Бернардино
прегряхме телефоните на Конгреса.
За 24 часа се получика 15000 обаждания.
И знаете ли какво стана?
Стигнахме до гласуване
на закон, за който никой не вярваше, че ще излезе скоро на бял свят.
Виждаме истинско движение за премахване на злото,
грозно законодателство на оръжейното лоби, прието през последното десетилетие.
Задушаващата хватка на оръжейното лоби е премахната.
Станахме свидетели на историческите действия на президента Обама.
Те не са достатъчни,
но ще спасят животи,
защото с тях проверките Брейди обхващат
хиляди форми на продажба на оръжие, които не бяха обект на проверка.
А ние не само гледаме, но и настояваме
Конгресът да предприеме мерки. Това е почти дефиницията на лудостта.
Борим се в цялата страна,
щат по щат, като борбата за еднополовите бракове.
И знаете ли какво? Ние печелим.
Конгресът почти винаги е последната институция, която се събужда и осъзнава,
че е на грешната страна на историята.
А се събуждат винаги след разтърсване от американското общество.
Точно това правим и в момента
в тази повратната точка.
Наскоро изнасях лекция на другия край на страната
пред голяма група като тази, макар и не толкова плашеща, и се оказа,
че жената до мен си прави маратон по гледане на "Момчетата от Медисън авеню",
един от най-любимите ми сериали,
разказващ историята на рекламния бизнес
през 60-те г. на 20 век.
Опитвайки се да измисля как да завърша речта си,
от време на време поглеждах екрана й
и ми се струваше, че всеки път
виждах някой да пуши в офис или около деца, или по време на бременност,
или да консумира алкохол и да шофира след това,
или да шофира без колан, или да упражнява сексуален тормоз върху колега.
И най-накрая осъзнах,
колко голямо вдъхновение
е това за всички нас, които мечтаем да спрем насилието с огнестрелни оръжия.
Замислете се колко се е променил светът
за относително кратък период от време,
как това поведение, считано някога за нормално,
дори за модерно и секси,
се стигматизира само в рамките на едно или две поколения,
след като са започнали дискусиите по него.
Именно това е мащабът на промяната, която можем да постигнем
върху контрола над оръжията.
Това е и мечтата ми,
някой ден
някое телевизионно шоу да покаже ужасният кошмар на насилието с оръжия,
а едно бъдещо поколение деца да могат само да опитват да си представят
колко ужасно е било.
Благодаря.
(аплодисменти)
Благодаря.
(аплодисменти)
Благодаря.
(аплодисменти)