Melati Wijsen: Bali, gudarnas ö.
Isabel Wijsen: Ett grönt paradis.
MW: Eller...
ett förlorat paradis.
Bali, en ö full av avfall.
IW: På Bali bildas 680 kubikmeter plastavfall
varje dag.
Det är som en 14 våningar hög byggnad.
Och vad gäller plastpåsar återvinns mindre än fem procent.
MW: Vi vet att det här förändrar er bild av vår ö.
Vår bild förändrades också när vi fick veta det här;
när vi fick veta att nästan alla plastpåsar på Bali
hamnar i avloppen,
ut i våra floder
och till slut ut i havet.
Och de som inte tar sig till havet
bränns upp eller ligger och skräpar.
IW: Så vi bestämde oss för att göra något åt det.
Vi har arbetat i nästan tre år
med att försöka säga nej till plastpåsar på vår ö.
Och vi har gjort några betydelsefulla framsteg.
MW: Vi är systrar
och vi går på den bästa skolan i världen:
Green School, Bali.
Green School sticker inte bara ut för att den är byggd av bambu,
utan också för hur den lär ut.
Vi lär oss att bli dagens ledare,
något som en vanlig bok inte kan göra.
IW: En gång hade vi en lektion om betydelsefulla personer,
som Nelson Mandela,
prinsessan Diana,
och Mahatma Gandhi.
När vi gick hem insåg vi att vi också ville vara betydelsefulla.
Varför vänta tills vi är vuxna för att kunna vara betydelsefulla?
Vi ville göra något nu.
MW: När vi satt i soffan den kvällen pratade vi om alla problem på Bali
och en sak som stack ut var plastavfall.
Men det är ett enormt problem.
Så vi undersökte vad som var ett realistiskt mål för oss barn:
plastpåsar.
Och vår idé föddes.
IW: Vi började undersöka och ju mer vi lärde oss
insåg vi att det inte finns något bra med plastpåsar.
Och vet ni?
Vi behöver dem inte ens.
MW: Vi inspirerades av insatser
som säger nej till plastpåsar på många andra ställen,
från Hawaii till Rwanda
och till flera städer som Oakland och Dublin.
IW: Så vår idé blev början till "Bye Bye Plastic Bags".
MW: Under åren som vi har lett vår kampanj
har vi lärt oss mycket.
Lärdom nummer ett:
man kan inte göra allt på egen hand.
Man behöver en grupp av likasinnade barn,
så vi skapade en Bye Bye Plastic Bags-grupp.
I volontärgruppen finns barn från hela ön,
från både internationella och lokala skolor.
Tillsammans med dem påbörjade vi ett mångfacetterat arbete
med namninsamlingar,
lärorika och inspirerande föredrag på skolor,
vi väcker uppmärksamhet på marknader, festivaler, strandstädningar.
Och sist men inte minst delar vi ut alternativa påsar,
som nätpåsar,
återvunna tidningspåsar,
eller påsar av 100 procent organiskt material.
Alla görs av lokala initiativtagare på ön.
IW: Vi har en försöksby där det bor 800 familjer.
Byns borgmästare blev vår första vän,
han älskade våra t-shirtar, så det hjälpte.
Vi fokuserade på att uppmärksamma kunderna
eftersom det är där förändringen måste ske.
Byn är redan två tredjedelar på vägen mot att bli fri från plastpåsar.
Vårt första försök att få med Balis regering
misslyckades.
Så vi tänkte:
"Hmm, en namninsamling med en miljon underskrifter,
de kan inte ignorera oss, eller hur?"
MW: Precis!
IW: Men vem hade anat
att en miljon underskrifter är liksom tusen gånger tusen?
(Skratt)
Vi fastnade lite
tills vi lärde oss lärdom nummer två:
tänk utanför ramarna.
Någon sa
att Balis flygplats hanterar 16 miljoner ankomster och avgångar varje år.
MW: Men hur kommer vi åt flygplatsen?
Det leder oss till lärdom nummer tre:
envishet.
Vi tog oss till flygplatsen.
Vi tog oss förbi vaktmästaren.
Och sedan hans chefs chef,
sedan vice kontorschefen,
och sedan kontorschefen,
och sedan...
åkte vi ner två nivåer och tänkte:
"nu får vi prata med vaktmästaren igen".
Efter att ha knackat dörr i flera dagar
och bara varit barn på ett uppdrag
träffade vi till slut Bali flygplats handelschef.
Vi gav honom vårt "Bali och plastpåsar"-tal
och snäll som han var sa han:
[härmar en mansröst] "Jag förstår knappt att jag säger det här,
men jag tänker ge er tillåtelse att samla underskrifter bakom tullarna".
(Skratt)
(Applåder)
IW: Under våra första 90 minuter där fick vi nästan 1000 underskrifter.
Hur coolt är inte det?
Lärdom nummer fyra:
man behöver förkämpar från alla samhällsnivåer,
från elever till handelschefer, till kända personer.
Tack vare Green School hade vi tillgång till många kändisar.
Ban Ki Moon lärde oss
att generalsekreterare på FN inte skriver under namninsamlingar –
(Skratt)
även om barn frågar snällt.
Men han lovade att sprida ordet
och nu samarbetar vi med FN.
MW: Jane Goodall lärde oss vikten av att ha ett nätverk.
Hon började med bara en Roots & Shoots-grupp
och nu har hon 4000 grupper runt om i världen.
Vi är en av dem.
Hon är verkligen en inspiration.
Om du är en Rotary-medlem, trevligt att träffas.
Vi är Interactors:
den yngsta verksamhetsgrenen inom Rotary International.
IW: Men vi har också lärt oss mycket om tålamod,
MW: hur man hanterar frustrationer,
IW: ledarskap,
MW: samarbete,
IW: vänskap,
MW: vi lärde oss mer om balineserna och deras kultur,
IW: och vi lärde oss vikten av förpliktelse.
MW: Det är inte alltid lätt.
Ibland är det svårt att stå för sin sak.
IW: Men förra året gjorde vi just det.
Vi åkte till Indien för att föreläsa och våra föräldrar tog oss
till Mahatma Gandhis före detta privata hus.
Vi lärde oss om hungerstrejkerna han gjorde för att nå sina mål.
Ja, i slutet av resan, när vi träffade våra föräldrar igen,
hade vi bestämt oss och sa: "Vi ska börja hungerstrejka!"
(Skratt)
MW: Och ni kan nog tänka er hur de reagerade.
Det krävdes mycket övertalning
och inte bara av våra föräldrar,
utan också av våra vänner och lärare.
Isabel och jag var seriösa med detta.
Vi träffade en dietist och kom fram till ett avtal:
vi skulle inte äta mellan soluppgång och solnedgång varje dag
tills Balis guvernör gick med på att träffa oss och prata om
hur vi kan stoppa plastpåsar på Bali.
IW: Vår "mogak makan", som det heter på bahasa, började.
Vi bad om stöd på sociala medier
och redan på andra dagen
började polisen komma hem till oss och till skolan.
Vad gjorde de här två tjejerna?
Vi visste att vi inte gav en så bra bild av guvernören
med den här hungerstrejken –
vi kunde ha hamnat i fängelse.
Men det fungerade.
Tjugofyra timmar senare blev vi hämtade från skolan
och skjutsade till guvernörens kontor.
MW: Och där stod han...
(Applåder)
... och väntade på att få träffa oss,
han var stöttande och tacksam
för att vi ville ta hand om Balis skönhet och miljö.
Han skrev ett löfte
om att hjälpa Balis invånare att säga nej till plastpåsar.
Och nu är vi vänner
och vi påminner honom regelbundet om löftet han har gjort.
Och ja, nyligen fastslog han
att Bali ska vara fritt från plastpåsar vid 2018.
(Applåder)
IW: Vid Balis flygplats planerar också en av våra sympatisörer
att starta en "fri från plastpåsar"-policy
till 2016.
MW: "Sluta ge ut gratis plastpåsar och använd din återvinningsbara påse"
är vårt nästa budskap för att ändra folks beteende.
IW: Vår kortsiktiga kampanj, "One Island / One Voice",
handlar om det.
Vi kontrollerar och identifierar butiker och restauranger
som säger att de är en zon fri från plastpåsar
och sätter det här klistermärket på deras dörrar
och publicerar deras namn på sociala medier
och i stora tidningar på Bali.
Och omvänt utmärker det alla som inte har klistermärket.
(Skratt)
MW: Så varför berättar vi det här?
Dels för att vi är stolta över resultaten som vi,
tillsammans med vår grupp, har fått.
Men också för att vi på vägen har lärt oss att barn kan göra saker.
Vi kan få saker att hända.
Isabel och jag var bara 10 och 12 år
när vi började.
Vi hade aldrig en affärsplan,
eller en tydlig strategi,
eller någon dold agenda.
Bara en idé framför oss
och vänner som arbetade med oss.
Allt vi ville var att stoppa plastpåsar från att omsluta och kväva
vårt vackra hem.
Barn har mycket energi och motivation
till att vara den förändring världen behöver.
IW: Så alla barn i denna vackra men utmanande värld,
kör på!
Gör en förändring.
Vi säger inte att det är enkelt,
vi säger att det är värt det.
Vi barn är bara 25 procent av världens invånare,
men vi är 100 procent av framtiden.
MW: Vi har fortfarande mycket arbete kvar
men vi kommer inte att ge upp
förrän första frågan på Balis flygplats är:
Båda: "Välkommen till Bali,
har du några plastpåsar att lämna in?"
(Skratt)
"Om shanti shanti shanti om".
Tack.
(Applåder)