Привіт! Сьогодні я розповім вам про сміх
і розпочну зі згадки про перший випадок,
коли я звернула на нього увагу.
Тоді я була малою дівчинкою, десь років шести.
Якось я стала свідком того, як мої батьки робили дещо незвичне --
вони сміялися.
Вони сміялися шалено.
Вони качались по підлозі.
Вони вищали від сміху.
Я не знала, з чого вони сміялися, але мені хотілось приєднатися.
Мені хотілося бути частиною цього,
тому я сіла скраю та видала щось на зразок "Хуу-хуу!" (Сміх)
І, до речі, сміялися вони з пісні,
яку тоді часто співали,
та в якій ішлося про знаки у туалетах поїздів,
які вказували, що можна, а чого не можна робити
у тих туалетах.
І річ, яку вам слід пам'ятати про англійців, це, звичайно,
те, що ми маємо надзвичайно тонке почуття гумору.
(Сміх)
Правда, тоді я нічого з цього не зрозуміла.
Мене цікавив лише сміх,
і, власне, як нейробіолог я знову ним зацікавилася.
Насправді, це дуже дивне заняття.
Зараз я покажу вам декілька прикладів,
як сміються реальні люди.
І я б хотіла, щоб ви звернули увагу, якими дивними можуть бути ці звуки,
і яким насправді примітивним є сміх у своєму звучанні.
Це більше схоже на тваринний клич, аніж на людську мову.
Тож, ось вам трохи сміху. Перший -- досить радісний.
(Аудіо: Сміх)
Тепер цей хлопець, який обходиться без повітря.
Там є момент, де б я сказала:
"Не забудь вдихнути, друже!",
бо звучить так, ніби він лише видихає.
(Аудіо: Сміх)
Це не монтаж, це він.
(Аудіо: Сміх) (Сміх)
І останнє -- це жіночий сміх.
Сміх може перетворитись на дуже дивні звуки.
(Аудіо: Сміх)
Вона каже: "Людоньки, що це таке?", -- французькою.
Нам теж цікаво. Я, наприклад, не маю поняття.
А, щоб зрозуміти, звідки сміх береться, мусимо поглянути на частину тіла,
яку психологи і нейробіологи зазвичай нечасто розглядають, --
грудну клітку.
Звучить не дуже захопливо,
та насправді ви всі постійно використовуєте грудну клітку.
Саме зараз ви дихаєте завдяки їй.
Ви використовуєте міжреберні м'язи,
які просувають повітря всередину легень або назовні,
розширюючи або звужуючи грудну клітку,
і, якби я обхопила ваші ребра ремінцем,
що зветься "поясом дихання", і подивилась на його рух, --
легкий синусоїдальний рух -- це і є дихання.
Ви всі це робите. Не зупиняйтесь.
Коли ви починаєте говорити,
то використовуєте дихання зовсім по-іншому.
Отож, те, що я роблю зараз -- вже щось значно більше.
Розмовляючи, ви здійснюєте дуже делікатні рухи грудної клітки,
аби виштовхнути повітря,
і, власне, ми -- єдині тварини, які можуть це робити.
Завдяки цьому ми і говоримо.
Проте у мовлення і дихання є смертельний ворог --
це сміх.
Тому що, коли ви смієтеся,
ці ж м'язи починають скорочуватись дуже часто,
відбувається те, що зображено ось цим зигзагом, --
так вони просто виштовхують повітря з легень.
Це і є спосіб творення такого звуку.
Ви могли б тиснути на когось, і ефект був би такий самий.
Ви просто виштовхуєте повітря,
і кожне із цих скорочень -- "Ха!" -- видає звук.
Коли скорочення стаються одне за одним, виникають спазми,
і стається ось так -- (Хрип).
В мене це чудово виходить. (Сміх)
З точки зору вивчення сміху, хоч даних не так вже й багато,
виявляється, що багато з того, що ми нібито знаємо про сміх,
є неправдою.
Наприклад, досить часто можна почути,
що лише люди можуть сміятися.
Ніцше вважав, що люди -- єдині з тварин можуть сміятися.
Насправді, сміх властивий ще й іншим ссавцям.
Його теж спостережено і описано у приматів,
а ще він притаманний щурам.
Та кому б він не належав --
людям, приматам, щурам --
сміх асоціюється з чимось таким, як лоскотання.
І в людей теж.
Він також асоціюється із грайливістю, а усі ссавці граються.
І теж у будь-кого він пов'язаний із взаємодією.
Тож, Роберт Провайн, який багато над цим працював,
стверджує, що ми у 30 разів більше схильні сміятися,
якщо ми є з кимось іще, аніж, коли ми наодинці.
І найбільше сміх виявляється
у соціальній взаємодії, такій як розмова.
Якщо ви запитаєте людей: "Коли ви смієтесь?", --
вам розкажуть про комедію, про гумор і про жарти.
Якщо ж ви самі помітите -- вони це роблять з друзями.
І коли ми сміємось разом з іншими, то насправді рідко -- із жартів.
Ви смієтесь, аби показати людям, що ви їх розумієте,
що ви з ними погоджуєтесь, що ви належите до тієї ж групи, що й вони.
Аби показати іншим свою прихильність.
Можливо, ви їх навіть любите.
Ви все це робите в той же час, коли розмовляєте з ними,
і сміх виконує за вас багато емоційної роботи.
Те, що зауважив Роберт Провайн, -- що ви бачите ось тут,--
і причина нашого сміху на початку,
коли ми чули ті кумедні записи,
і також мого сміху, коли я побачила своїх батьків, --
це страшенно заразний поведінковий ефект.
Ви можете "заразитись" сміхом від когось,
причому імовірніше заразитись від когось іншого, якщо це ваш знайомий.
Тож це знову-таки залежить від соціального оточення.
Слід відмежувати гумор
і замислитись над соціальним значенням сміху,
бо саме там ховається його походження.
Мене зацікавили різні види сміху.
Є певні нейробіологічні дані про те, як люди видають звуки,
згідно з якими цих видів може бути два.
Схоже, що нейробіологічне підґрунтя безпомічного, мимовільного сміху, --
як ото мої батьки реготали на підлозі із дурненької пісеньки, --
може бути іншим, аніж у цього ввічливішого,
соціального сміху, з яким ми стикаємось; який не є шаленим реготом,
а поведінкою, що служить комунікативним актом між людьми,
є частиною взаємодії; люди свідомо його обирають.
Впродовж еволюції у нас розвинулось два типи звукового вираження.
Мимовільне видавання звуків належить до старішої системи,
ніж свідоміше, як, наприклад, оця моя промова.
Тож, можемо собі уявити, що насправді сміх може мати два різні походження.
Я розглядала це детальніше.
Для цього ми записали, як люди сміються,
і доклали усіх зусиль, аби змусити їх сміятись --
так ці ж люди видали більш удаваний, соціальний сміх.
Уявіть, що ваш друг пожартував, --
ви смієтесь, бо вам подобається ваш друг,
а зовсім не через його жарт.
Зараз я увімкну вам декілька записів.
Я хочу, щоб ви сказали, чи це, на вашу думку, -- справжній сміх,
чи він -- удаваний.
Отже, це мимовільний чи свідомий сміх?
(Аудіо: Сміх)
Як вам здається?
Публіка: "Удаваний". Софі Скотт: " Удаваний? Так".
А ось цей?
(Аудіо: Сміх)
(Сміх)
Я -- найкраща.
(Сміх) (Оплески)
Насправді, ні.
Ні, це був безпомічний сміх,
і, власне, щоб це записати, все, що їм потрібно було зробити -- це зняти,
як я дивлюсь на свою подругою, яка слухає щось, з чого їй дуже хочеться сміятись,
і я сама розреготалась.
Як ви зрозуміли, люди добре розрізняють
справжній і вдаваний сміх.
Нам він здається різним.
Що цікаво, у шимпанзе теж таке можна спостерегти.
Шимпанзе сміються по-іншому, коли їх лоскочуть,
ніж коли вони граються між собою,
тож ми можемо побачити схожу річ --
мимовільний сміх, сміх від лоскоту відрізняється від соціального сміху.
Він звучить по-різному.
Уривки справжнього сміху довші і вищі за тональністю.
Коли ви починаєте реготати,
то виштовхуєте повітря з легень
під набагато більшим тиском, ніж той, який могли б створити навмисно.
Наприклад, я б ніколи не змогла взяти таку високу ноту.
Крім того, ви видаєте оці ніби скорочені і свистячі звуки,
які свідчать про те, що справжній сміх дуже легко
або здається, що дуже легко визначити.
І навпаки, вдаваний сміх, на нашу думку, може звучати, як підробка.
Насправді, це не так, він є важливим соціальним сигналом.
У багатьох ситуаціях ми вирішуємо сміятись, тож схоже, що це --
окремий вид сміху.
От наприклад, удаваний сміх має в собі носовий звук --
оце "ха-ха-ха ",
яке ви ніколи не відтворите, сміючись мимовільно.
Отож, сміх справді може дуже відрізнятися.
Ми використали сканер, щоб подивитись,
як мозок реагує на сміх.
Проводити цей експеримент дуже нудно.
Ми просто вмикали людям записи різного сміху
І не казали їм, що це -- експеримент.
Ми додали туди й інші звуки, аби їх відволікти,
і вони лише лежали, слухаючи ці записи.
Більше не потрібно було нічого робити.
Однак, коли ми чуємо справжній і вдаваний сміх,
мозок реагує зовсім по-різному,
абсолютно по-різному.
Оці блакитні зони, якими позначена слухова кора, --
це ділянки мозку, які більше реагують на справжній сміх.
І справа в тому,
що, коли ви чуєте, як хтось сміється спонтанно,
то це звуки, які не можна почути за жодних інших обставин.
Це цілком очевидно,
і схоже, що це пов'язано із ретельнішою слуховою обробкою
отих нових звуків.
І навпаки, коли ви чуєте, як хтось сміється удавано,
активнішими є оці рожеві зони,
які відповідають за ділянки мозку, пов'язані з менталізацією --
здатністю думати, про що думає хтось інший.
Як на мене, це означає,
що навіть коли ваш мозок сканують, -- а це зовсім нудно і нецікаво, --
коли ви чуєте від когось: "Ха-ха-ха-ха-ха",
то намагаєтесь з'ясувати, чому він сміється.
Сміх завжди має значення.
Ми завжди намагаємось зрозуміти його причину,
навіть якщо вважаємо, що саме в цей момент
це нас абсолютно не стосується,
ми все ж хочемо дізнатись, чому ці люди сміються.
Тепер ми можемо поглянути, як люди сприймають на слух
справжній і вдаваний сміх
залежно від віку.
Це -- онлайн-експеримент, який ми провели разом із Royal Society,
для цього ми лише спитали людей про дві речі.
Спочатку вони слухали сміх,
а потім відповідали, наскільки природно чи вдавано він звучить.
Справжній сміх позначено червониим, а вдаваний -- синім.
Як ви бачите, тут є швидкий прогрес.
З віком ми все більше і більше вчимось впізнавати справжній сміх.
Шестирічні діти роблять це навмання, вони ще не чують різниці.
З віком ми стаємо досвідченіші,
проте, що цікаво, найбільшої вправності у цьому ми досягаємо
аж у віці 35-45 років.
Освоїти сміх повністю можна лише досягши статевої зрілості.
Ми не можемо зробити це раніше, ніж наш мозок подорослішає
після підліткового періоду.
Ми продовжуємо вивчати сміх у ранньому дорослому віці.
Якщо змінити питання із: "Як звучить сміх --
природно чи вдавано?", -- на:
"Як сильно вам хочеться сміятись, почувши цей сміх,
наскільки цей сміх заразний?", -- то побачимо іншу картину.
Що ви молодші,
то більше вам хочеться приєднатись, почувши сміх.
Згадайте, як я сміялася разом з батьками, не маючи поняття, про що йде мова.
Ви самі це бачите.
Усі, і діти, і дорослі,
вважають справжній сміх заразнішим, аніж вдаваний,
але з віком ми стаємо до нього менш чутливі.
Тож, або ми просто перетворюємося на буркотунів,
або це означає, що, коли ми краще розпізнаємо сміх
і стаємо в цьому досвідченішими,
нам потрібно більше, ніж просто почути сміх, щоб почати сміятися.
Нам потрібна соціальна складова.
Отож, ми виявили дуже цікаву поведінку,
про яку більшість наших поверхових припущень -- неправдиві,
та я припускаю, що сміх має й інші властивості,
крім важливої соціальної емоції, які нам варто розглянути.
Бо виявляється, що люди надзвичайно тонко використовують сміх.
Ось-ось оприлюднять цікаву збірку досліджень
Роберта Левенсона із Каліфорнії,
який проводить динамічне дослідження з парами.
Він приводить подружжя, чоловіків і жінок, до лабораторії
і розпочинає стресову розмову, під'єднуючи їх до поліграфа,
тож він бачить, як вони стають напруженішими.
Коли вони там, усередині, він звертається до чоловіка:
"Розкажіть, що Ваша дружина робить такого, що Вас дратує".
І тут одразу помітно --
обоє партнерів прокручують це запитання у своїй голові --
і ви можете уявити, як кожен із них починає хвилюватись через це.
Можна фізично відчути, як люди напружуються.
І він виявив, що пари, які переборюють це відчуття стресу зі сміхом --
позитивною емоцією,
не лише відразу розслабляються --
вони фізично почуваються краще,
вони краще справляються з цією неприємною ситуацією,
і такі пари теж стверджують,
що вони більш задоволені своїми стосунками,
і ці стосунки довше тривають.
Тож, власне, якщо подивитись на близькі взаємини,
сміх -- надзвичайно вдалий показник того,
як люди справляються зі своїми емоціями разом.
Ми сміємось одне з одним не лише, щоб виявити прихильність, --
це допомагає нам краще почуватись разом.
Проте я не вважаю, що це стосується лише романтичних стосунків.
Я думаю, це, мабуть, риса близьких емоційних взаємин,
наприклад, між друзями,
що можна побачити у цьому відео.
Це -- відео із YouTube про молодих хлопців із колишньої Східної Німеччини,
які знімали відеоролик, щоб прорекламувати свій рок-гурт.
Все в стилі "мачо", серйозний настрій;
і я хочу вам показати, що стається завдяки сміху,
коли все йде шкереберть,
як швидко це стається і як це змінює настрій.
Йому холодно. Він зараз зануриться у воду. Він одягнув плавки,
взяв рушник.
Лід.
Що взагалі може статися?
Починають знімати.
Він -- серйозний.
Його друзі вже сміються. Вони вже сміються, нестримно.
Він ще не сміється.
(Сміх)
Він встає.
Тепер вони всі заходяться.
(Сміх)
Вони вже на землі.
(Сміх)
Мені найбільше подобається, це тут усі серйозні,
поки він не стрибає на лід, і, як тільки він не пробився крізь нього,
але і не розбився до крові,
його друзі починають сміятися.
І уявіть, якби ті, хто його розіграв, почали казати:
"Ні, справді, Гайнріху, ти, схоже, щось зламав", --
це б нам не сподобалось. Це надто напружено.
Або якби він бігав і сміявся із помітно зламаною ногою,
а його друзі говорили: "Гайнріху, мабуть, нам треба в лікарню",--
це було б не смішно.
Власне, сміх працює,
він перетворює болючу, незручну, складну ситуацію
у кумедну, у ту, яка нам ось тут сподобалась.
І я вважаю, що це -- дуже цікава функція,
таке, направду, стається постійно.
Наприклад, пам'ятаю, як щось схоже трапилось
на похороні мого батька.
Ми не стрибали на лід в трусах.
Ми не канадійці.
(Сміх) (Оплески)
Такі події завжди складні, дехто з моїх рідних почувався важко --
моя мама була трохи не в собі,
і пам'ятаю, як перед тим, як все мало початись,
я розповідала історію, що трапилась у якійсь комедії з 1970-тих,
і тоді зауважила, що не знаю, навіщо я це роблю,
лише зрозуміла,
що намагаюсь вигадати бодай щось,
щоб змусити її сміятись разом зі мною.
Це була звичайна реакція -- знайти для цього якусь причину.
Ми можемо посміятись разом. Ми все переживемо.
Все буде добре.
І, насправді, усі ми постійно це робимо.
Ви робите це так часто, що не помічаєте наскільки.
Усі недооцінюють, наскільки часто ми сміємось,
і коли ви смієтесь з іншими людьми, то робите те,
що дає вам змогу сягнути стародавньої системи еволюції,
яку розвинули ссавці, щоб встановити і підтримувати соціальні зв'язки,
і, очевидно, щоб управляти емоціями, щоб краще почуватись.
Це не є щось притаманне винятково людям -- це справді давній вид поведінки,
який направду допомагає нам керувати нашим самопочуттям і покращує наш стан.
Іншими словами, коли йдеться про сміх, --
я і ви, малята, ніхто інший, аніж ссавці. (Сміх)
Дякую.
Дякую. (Оплески)