Pretpostavljam da ste svi gledali
bar jedno TED govor online u jednom trenutku?
Pustit ću vam nešto.
Ovo je glazba iz TED govora online.
(Glazba svira)
Usporit ću je
jer stvari zvuče više cool kad su sporije.
(Glazba svira)
Ken Robinson: Dobro jutro. Kako ste?
Mark Applebaum: Ja ću -- Kate Stone: -- malo miksati glazbu.
MA: To ću učiniti kao da pričam priču.
Tod Machover: Nešto što još nitko nikad nije čuo.
KS: Imam crossfader.
Julian Treasure: Ja to zovem mikseta.
KS: Dva DJ gramofona.
Chris Anderson: Pomakneš gumb i počne se vrtjeti.
Dan Ellsey: Oduvijek volim glazbu.
Michael Tilson Thomas: Je li to melodija, ritam, ugođaj ili stav?
Daniel Wolpert: Osjećam sve što se događa u mom tijelu.
Adam Ockelford: U tvom mozgu nalazi se nevjerojatno glazbeno računalo.
MTT: Računalima i sintisajzerima stvaramo glazbu. Taj jezik još evoluira.
A 21. stoljeće.
KR: Upali radio. Svrati u diskoteku.
Znat ćeš što ta osoba radi: kreće se u ritmu glazbe.
Mark Ronson: Ovo je moj omiljeni dio.
MA: Morate imati stopere za vrata. To je važno.
TM: Svi mi jako volimo glazbu.
MTT: Himne, dance ludnice, balade i marševi.
Kirby Ferguson i JT: Oni rade remikseve. To je nova glazba stvorena od stare.
Ryan Holladay: Stopi se neprimjetno.
Kathryn Schulz: I tako to ide.
MTT: Što se dešava kada glazba stane?
KS: To!
(Pljesak)
MR: Očito, gledao sam puno TED predavanja.
Kada su me zamolili da govorim na TED-u,
nisam baš bio siguran kako da tome pristupim, isprva,
pa sam odmah počeo gledati hrpu TED govora,
što je otprilike
najgore što možete učiniti
jer počnete paničariti i razmišljati,
nisam još poduzeo uspješnu ekspediciju na Sjeverni pol.
Nisam ni pribavio struju
svom selu svojim čistim genijem.
Zapravo, protratio sam većinu života
kao DJ u noćnim klubovima
i producirajući pop ploče.
No i dalje sam gledao videe,
jer sam mazohist.
Došao sam do Michaela Tilsona Thomasa
i Toda Machovera i kada sam vidio
njihovu strast dok govore o glazbi
to je definitivno pokrenulo nešto u meni.
Uvijek padam na ljude koji tako predano govore
o moći glazbe.
Počeo sam zapisivati stvari na papiriće
svaki put kad bih čuo nešto
što je zatitralo u meni neku žicu, oprostite na igri riječi,
ili nešto što bih mogao iskoristiti.
Ubrzo je moj studio izgledao ovako,
nešto kao John Nash u filmu "Beautiful Mind".
Druga dobra stvar kod TED govora je,
kada pogledate stvarno dobar govor,
nekako iznenada poželite da je govornik
vaš najbolji prijatelj, zar ne? Makar samo na jedan dan.
Čine se kao dobre osobe.
Vozili biste se biciklom, možda podijelili sladoled.
Svakako biste puno naučili.
Povremeno bi vas izgrdili
kada bi se isfrustrirali zato što ne možete
pratiti pola tehničkih stvari o kojima non stop melju.
A onda bi se sjetili da ste samo čovjek
s običnom inteligencijom smrtnika
koji nije završio fakultet.
I oprostili bi vam
i pomazili vas kao psa.
(Smijeh)
Čovječe, no, da se vratimo u stvarni svijet.
Vjerojatno Sir Ken Robinson i ja
nećemo završiti kao najbolji prijatelji.
On živi čak u Los Angelesu i vjerujem da je dosta zauzet,
no koristeći alate koji su mi dostupni -- tehnologiju
i način na koji pristupam stvaranju glazbe --
mogu nekako silom naše egzistencije
spojiti u događaj koji dijelimo,
što je otprilike ono što ste vidjeli.
Mogu čuti nešto što mi se sviđa u nekom mediju
i mogu to preuzeti
i ubaciti se u tu priču,
ili je čak izmijeniti.
Ukratko, to je ono što sam pokušavao učiniti
s tim stvarima, no što je još važnije,
to je ono što se proteklih 30 godina u glazbi događa.
To je glavna nit.
Vidite, prije 30 godina pojavili su se prvi digitalni sempleri
i sve su promijenili preko noći.
Odjednom su glazbenici mogli semplirati
iz svega što je bilo prije njih,
od snare-bubnja Funky Metersa
do bas-linije Rona Cartera,
teme iz kviza "Pogodi cijenu".
Albuma poput De La Soul-ovog "3 Feet High and Rising"
i "Paul's Boutique" Beastie Boysa
krali su iz desetljeća snimljene glazbe
kako bi stvorili ta zvučna, slojevita remekdjela
koja su u biti bila Sgt. Pepper svog vremena.
I oni nisu semplirali te snimke
zato što su bili prelijeni da bi pisali svoju glazbu.
Nisu ih semplirali da bi zaradili
na slavi originalnih stvari.
Iskreno rečeno, semplirale su se
najviše nepoznate stvari,
osim par očitih izuzetaka
kao Vanilla Ice i "du du du da da du du"
za koje znamo.
Stvar je u tome
što su semplirali te ploče
jer su čuli nešto u toj glazbi
što je za njih imalo značenje
pa su se odmah htjeli ubaciti
u priču te glazbe.
Čuli su je, htjeli su biti dio toga
i odjednom su se našli
u posjedu tehnologije koja im je to omogućavala,
kao što se Delta blues
svidio Stonesima i Beatlesima i Claptonu
i osjetili su potrebu preuzeti tu glazbu
i prilagoditi je svom vremenu.
Vidite, u glazbi uzimamo ono što volimo
i na tome gradimo.
Sad bih vam odsvirao jednu pjesmu.
(Glazba: "La Di Da Di" od Doug E. Fresha & Slick Ricka)
To je "La Di Da Di", peta najsempliranija
pjesma ikada.
Semplirana je 547 puta.
Snimili su je 1984 ove dvije legende hip-hopa,
Slick Rick i Doug E. Fresh,
a Ray-Ban naočale i kovrče su prejake.
Nadam se da će se to vratiti u modu.
Uglavnom, to je prethodilo eri sempliranja.
Nije bilo semplova u ovoj snimci,
iako sam provjerio na internetu sinoć.
Ustvari, prije nekoliko mjeseci
što "La Di Da Di" znači, to je stari
Cockney izraz s kraja 19. stoljeća u Engleskoj,
tako da možda remiks s Mrs. Patmore
iz "Downtown Abbey" izlazi uskoro,
ili je to za budućnost.
Doug E. Fresh je bio ljudska ritam-mašina
Slick Rick je glas koji čujete na snimci,
i zahvaljujući Slick Rickovom pjevnom
i super-zaraznom vokalu, to je nepresušan izvor sound biteova
i semplova za buduće pop ploče.
To je bilo 1984.
Ovo sam ja 1984., ako ste se pitali
kako je meni tada bilo, hvala na pitanju
Već je "Nostalgični četvrtak".
Bio sam duboko zaljubljen
u glazbu Duran Durana.,
što možete zaključiti po mojoj odjeći.
Ja sam u sredini.
I najjednostavniji način za mene
da sudjelujem u tom iskustvu
da se nekako ubacim u tu pjesmu
bio je da okupim bend s prijateljima devetogodišnjacima
i sviram "Wild Boys" na školskoj priredbi.
To smo i učinili, i da skratim priču,
izviždali su nas s pozornice,
i ako ikada budete imali šansu da u životu
izbjegnete zvuk auditorija
punog učenika drugog i trećeg razreda kako zvižde,
toplo bih vam to preporučio. Nije nimalo zabavno.
No to nije imalo veze,
jer sam samo htio
biti u povijesti te pjesme na jednu minutu.
Nije me bilo briga kome se sviđa.
Ja sam ju volio i mislio sam da mogu biti dio nje.
Tijekom sljedećih 10 godina, "La Di Da Di"
nastavlja biti semplirana na brojnim pločama
i završava sa megahitovima poput "Here Comes the Hotstepper"
i "I Wanna Sex You Up."
Snoop Doggy Dogg je obradio tu pjesmu
na svom debitantskom albumu "Doggystyle" i naziva je "Lodi Dodi."
Odvjetnici za copyright dolaze na svoje u tom trenutku.
I tada premotavamo na 1997.
kada Notorious B.I.G., ili Biggie,
reinterpretira "La Di Da Di"
na svom hitu "Hypnotize,"
koji ću vam malo odsvirati
a pustit ću i malo Slick Ricka
da vam pokažem odakle su to uzeli.
(Glazba: "Hypnotize" od The Notorious B.I.G.-a)
Dakle Biggie je ubijen
koji tjedan prije nego što je ta pjesma postala broj jedan,
u jednoj od velikih tragedija hip-hop ere,
no imao je 13 godina
i bio vrlo živ kada je "La Di Da Di" izašla.
I kao dječak
koji odrasta u Brooklynu
teško je ne misliti da je ta pjesma vjerojatno imala
za njega neka draga sjećanja.
No način na koji ju je interpretirao, kao što ste čuli,
je potpuno njegov.
Preokrenuo ju je.
Nema tu nikakve imitacije.
To je potpuno moderni Biggie. (=velika ili važna stvar)
Morao sam ispričati tu šalu u ovoj prostoriji
jer ste vi jedini ljudi kojima to mogu prodati.
I tako, presmiješno je. (Smijeh)
Drugdje u pop i rap svijetu,
malo smo poludjeli za semplovima.
Odmičemo se od opskurnih semplova koje smo prije radili
i odjednom svi uzimaju
hitove iz 80ih kao npr. Bowie "Let's Dance"
i sve te disko ploče i samo repamo preko njih.
Te ploče nisu baš u modi danas.
Ne čujemo ih često jer su posuđivale
iz ere koja je bila previše uronjena
u svoj kontekst.
Ne možete samo tako oteti nostalgiju.
Od toga se slušatelju smuči.
Morate uzeti neki element toga
i dodati nešto svježe i novo.
To sam naučio
kada sam radio s pokojnom,
sjajnom Amy Winehouse
na njezinom albumu "Back to Black."
Puno se pričalo o zvuku albuma
koji smo ja i Salaam Remi, drugi producent,
postigli, kako smo uhvatili taj dugo zaboravljeni zvuk,
ali bez te osobnosti 21. stoljeća
i te vatrene Amy Winehouse
i njezinih tekstova o rehabilitaciji i Rogeru Mooru
i čak spominje i Slick Ricka,
cijela stvar bi riskirala
da bude potpuna imitacija.
Zamislite bilo koju drugu pjevačicu
koja pjeva iste stare tekstove.
Moguće je da bi to bilo potpuno bezukusno.
Nema sumnje da smo Amy
i ja i Salaam voljeli
gospel, soul i blues i jazz
što je očito kada slušate te glazbene aranžmane.
No ona je donijela sastojke koji su sve učinili modernim
i suvremenim.
Ako se sada vratimo u sadašnjost,
kulturna sila je Miley Cyrus.
Ona reinterpretira "La Di Da Di"
u potpunosti za svoju generaciju.
Poslušat ćemo dio Slick Ricka
i vidjeti kako ga je preokrenula.
(Glazba: "La Di Da Di" , Slick Rick & Doug E. Fresh)
(Glazba: "We Can't Stop", Miley Cyrus)
Dakle, Miley Cyrus,
koja nije bila ni rođena kada je nastao "La Di Da Di",
a nisu ni koautori ove pjesme,
našla je ovu pjesmu koja je nekako
urezala svoj put u kolektivnu svijest pop glazbe,
i sada, sa svojom bezvremenskom razigranošću originala
prevela na neki način za novu generaciju
koja će ju vjerojatno prihvatiti kao svoju.
Od samog početka ere sempliranja
vodi se beskrajna debata
o vrijednosti glazbe koja sadrži semplove.
Naprimjer, odbor Grammya kaže da
ako vaša pjesma sadrži neki oblik prethodno napisane
ili prethodno postojeće glazbe,
ne možete se natjecati za pjesmu godine.
Rokisti, to jest rasisti
u pogledu rock glazbe,
stalno koriste taj argument --
To je postojeća riječ. Stvarno postoji.
Stalno koriste taj argument kako bi obezvrijedili rap
i moderni pop,
a ti argumenti su potpuno promašili metu,
zato što je brana pukla.
Mi živimo u eri poslije sempliranja.
Uzimamo stvari koje volimo
i na njima gradimo.
To je tako.
A kada stvarno dodamo nešto važno i originalno
i spojimo svoje glazbeno putovanje s tim,
tada imamo priliku biti
dio evolucije glazbe koju volimo
i možemo se s njom povezati kada postane opet nova.
Sada bih htio odsvirati još jednu pjesmu
koju sam napravio za vas,
a odvija se sa dvije
prilično inspirirajuće TED izvedbe koje sam gledao.
Jedna od njih je pijanist Derek Paravicini,
koji je slijepi,
autistični genij za klavirom,
i Emmanuel Jal, koji je bivše dijete-vojnik
iz Južnog Sudana,
koji je pjesnik govorene riječi i rapper.
I opet sam našao način da iritantno
ubacim ja-ja-ja sebe u glazbenu povijest
tih pjesama,
no ne mogu si pomoći
jer su to stvari koje volim,
i želim se s njima baviti.
Nadam se da će vam se svidjeti. Idemo.
Poslušajmo opet taj TED zvuk, može?
(Glazba)
Hvala vam puno. Hvala.
(Pljesak)