אנו יכולים לצמצם מקרי מוות אלימים מסביב לעולם
ב- 50 אחוז במשך שלושת העשורים הבאים.
כל מה שעלינו לעשות זה להוריד את הרצח ב - 2.3 אחוז לשנה,
ונשיג את היעד.
אינכם מאמינים לי?
ובכן, האפידמיולוגים המובילים והחוקרים הפליליים בכל העולם
משערים שהדבר בידנו, וכך גם אני חושב,
אך רק אם נתמקד בערים שלנו, במיוחד בשבריריות שבהן.
אתם רואים, אני חשבתי על זה הרבה מאד.
ב - 20 השנים האחרונות, עבדתי
בארצות ובערים שנקרעו לשניים על ידי קונפליקט
אלימות, טרור, או תערובת ערמומית של הכל.
עקבתי אחר מבריחי נשק מרוסיה לסומליה,
עבדתי עם מצביאים באפגניסטן ובקונגו,
ספרתי גופות בקולומביה, בהאיטי, בסרי לנקה, בפפואה גינאה החדשה.
אבל אתם לא צריכים להיות בשורה הראשונה,
כדי לחוש שעולמנו יוצא מכלל שליטה, נכון?
יש מן תחושה כזו שאי יציבות בינלאומית היא השגרה החדשה.
אך אני רוצה שתסתכלו קרוב יותר,
ואני חושב שתראו שהגאוגרפיה של אלימות משתנה,
מכיוון שאין אלה רק מדינות העם שלנו שמלאות בקונפליקט ובפשע
כמו מדינותנו: אלפו, במקו, קראקס, ארביל, מוסול, טריפולי, סלבדור.
אלימות מהגרת למטרופולין.
ואולי זה מצופה, נכון?
אחרי הכל, רוב האנשים כיום, גרים בערים, לא בפרברים.
600 ערים בלבד, כולל 30 מגה - ערים מביאים לסך שני שלישים של תוצר מקומי גולמי גלובלי.
אך כשזה מגיע לערים,
השיחה נשלטת על ידי הצפון,
כלומר; צפון אמריקה, מערב אירופה, אוסטרליה ויפן,
היכן שהאלימות נמצאת בדרגה נמוכה היסטורית.
כתוצאה מזה, נלהבי ערים, מדברים על ניצחונות העיר,
על המעמדות היצירתיים, וראשי הערים שינהיגו את העולם.
עכשיו, אני מקווה שראשי ערים אכן יום אחד ישלטו בעולם,
אבל, אתם יודעים, העובדה היא,
שאנו לא שומעים שיחות בנוגע למה שקורה בדרום.
וכשאני אומר דרום, אני מתכוון אמריקה הלטינית, אפריקה, אסיה
היכן שהאלימות במקרים מסוימים נמצאת בעלייה ממשית.
היכן שהתשתית נמתחת,
ובמקום שממשל הוא לעתים שאיפה ולא מציאות.
עכשיו, ישנם כמה דיפלומטים ומנוסי פיתוח ומומחים,
שמדברים על בין 40 ל - 50 ארצות שבריריות
שיעצבו את הביטחון במאה ה - 21.
אני חושב שאלו הערים השבריריות שיגדירו את העתיד של סדר ואי-סדר.
זאת מכיוון שלוחמה ופעולה הומניטרית
עומדים להיות מרוכזים בערים שלנו,
והמאבק בשביל פיתוח,
בין אם אתם מגדירים אותו השמדת עוני,
בריאות גלובלית, התגברות על שינוי אקלים,
ינצח או יפסיד בשכונות העוני, ובסְלַמְס שבערים שלנו.
ברצוני לדבר איתכם על ארבעה סיכונים גדולים
שהם אני חושב עומדים להגדיר מהי שבריריות בזמננו אלה,
ואם נוכל ללמוד מהם ולהבין אותם,
אני חושב שאנו נוכל לעשות משהו עם בעיית האלימות הקטלנית.
אז הרשו לי להתחיל עם החדשות הטובות,
העובדה היא, שאנו חיים בתקופה השקטה ביותר בתולדות האנושות.
סטיבן פינקר ואחרים הראו כיצד האינטנסיביות והתדירות של קונפליקט
היא למעשה בדרגה נמוכה תמידית.
עכשיו, עזה, סוריה, סודן, אוקראינה,
כמה שהקונפליקטים האלה מבהילים, והם אכן איומים,
הם מסמלים עלייה יחסית קטנה
בתוך ירידה מתמשכת בת 50 שנה
מה עוד, שאנו רואים ירידה דרמטית ברצח.
מנואל אייזנר ואחרים הראו
שבמשך עשורים, ראינו ירידה מדהימה זו,
במיוחד במערב.
רוב ערי הצפון היום הן פי 100 בטוחות יותר מכפי שהיו אך לפני 100 שנים.
שתי עובדות אלו -- הירידה בקונפליקט חמוש והירידה ברצח --
הן מבין אלו הכי יוצאות מן הכלל,
אם לא החלוצים, בהשגי ההיסטוריה האנושית,
ואנו אמורים באמת להתלהב, נכון?
ובכן, כן, אנו צריכים.
ישנה רק בעיה אחת: שני מפגעים אלה עדיין בקרבנו.
אתם רואים, 525,000 אנשים -- גברים, נשים, בנים ובנות --
מתים באלימות מדי שנה.
מחקר שעשיתי עם קיט קראוס ואחרים
הראה שבין 50,000 ל - 60,000 איש מתים בזירות מלחמה באלימות.
השאר, כמעט 500,000 איש, מתים מחוץ לזירות קונפליקט.
במילים אחרות, פי 10 אנשים מתים מחוץ ללחימה מאשר בתוכה.
מה עוד, שאלימות עוברת דרומה,
לאמריקה הלטינית ולאיים הקריביים,
לחלקים ממרכז ודרום אפריקה,
ולחלקקים מן המזרח התיכון ומרכז אסיה.
ארבעים מתוך 50 הערים המסוכנות ביותר בעולם
נמצאים ממש כאן באמריקה הלטינית,
13 בברזיל,
והמסוכנת מכולן, היא סן פדרו סולה, העיר השנייה של הונדורס.
עם שיעור רצח מטלטל של 187 מקרי רצח ל - 100,000 איש.
זה 23 פעם הממוצע הגלובלי.
עכשיו, אם אלימות מתרכזת מחדש גאוגרפית,
אז זה גם נערך לטופוגרפית העולם החדשה,
כי כשזה מגיע לערים, העולם אינו שטוח,
כמו שתומס פרידמן אוהב לומר,
הוא מחודד.
דומיננטיות העיור כדרך הבלעדית לחיים אורבניים
הוא אחד השינויים הדמוגרפיים בהיסטוריה
והכל קרה כל כך מהר.
כולכם יודעים את המספרים, נכון?
ישנם 7.3 מיליארד אנשים בעולם היום;
עתידים להיות 9.6 מיליארד עד לשנת 2050.
אך חשבו על עובדה יחידה זו:
בשנות ה - 1800, אחד בכל 30 איש גרו בערים,
היום זה אחד משניים.
ומחר ווירטואלית כולם עומדים להיות שם.
והתרחבות זו באורבניזציה לא מד להיות שווה או הוגנת.
הרוב העצום, 90 אחוז,
יתרחש בדרום, בערים שבדרום.
כך שגיאוגרפים ודמוגרפים עירוניים,
הם אומרים לנו שאין זה בהכרח הגודל או אפילו הצפיפות של הערים
שמנבאים אלימות, לא.
טוקיו, עם 35 מיליון איש,
היא אחת הגדולות, ויש מי שיגידו הבטוחות, מהמטרופוליניות האורבניות בעולם.
לא, זהו קצב האורבניזציה שמשנה.
לזה אני קורא אורבניזציית טורבו, וזהו אחד ממניעי המפתח של שבריריות.
כשאתם חושבים על ההתרחבות המדהימה של ערים אלה,
ואתם חושבים על אורבניזציית טורבו, תחשבו על קראצ'י.
קראצ'י הייתה בערך 500,000 איש ב - 1947, עיר רועשת, ומהירה.
היום, יש בה 21 מיליון איש,
ומלבד היותה אחראית לשלושת רבעי התוצר המקומי הגולמי של פקיסטן.
היא גם אחת מערי דרום אסיה האלימות ביותר.
דאקה, לאגוס, קינשאסה,
ערים אלה כעת הן פי 40 גדולות יותר מכפי שהיו בשנות 1950.
עכשיו הביטו על ניו יורק.
התפוח הגדול, זה לקח 150 שנה להגיע לשמונה מיליון איש.
סאו פאולו, מקסיקו סיטי, לקחו 15 שנה להשיג את אותה הכמות.
עכשיו, כיצד נראות הערים הבינוניות, הגדולות, ערי הענק?
מהו הפרופיל שלהן?
ובכן, דבר ראשון, הן צעירות.
מה שאנו רואים בהרבה מהן היא עליית בלוטת הצעירים.
עכשיו, זהו למעשה סיפור חדשות טוב.
זהו תפקוד של הפחתות בשיעורי תמותת ילדים.
אך בליטת הצעירים היא דבר שאנו חייבים לבחון.
מה שזה בעצם אומר
היא שהפרופורציה של אנשים צעירים הגרים בערים השבריריות שלנו
היא הרבה יותר גדולה מאלו הגרים בערים הבריאות והעשירות.
בחלק מן הערים השבריריות,
75 אחוז מהאוכלוסייה היא מתחת לגיל 30.
תחשבו על זה: שלושה מתוך ארבעה אנשים הם מתחת לגיל 30.
זה כמו פאלו אלטו על סטרואידים.
עכשיו, אם תסתכלו על מוגדישו לדוגמה,
במוגדישו הגיל הממוצע הוא 16.
כמו כן בדאקה, דילי, וקאבול.
וטוקיו? זה גיל 46.
כך גם ברוב ערי אירופה המערבית.
עכשיו, זה לא רק הנוער שבהכרח מנבא אלימות.
זהו גורם אחד מיני רבים,
אך נערות מעורבת באבטלה, מחסור בחינוך,
ו -- זה העיקר -- להיות זכר, זוהי מציאות קטלנית.
הם תואמים סטטיסטית, כל גורמי הסיכון האלה, עם הנוער,
והם נוטים להתייחס לעליות באלימות.
עכשיו, לאלו מביניכם ההורים לבני נוער,
אתם יודעים על מה אני מדבר, נכון?
רק דמיינו את בניכם מבלי כל מסגרת
עם אותם חברים שלו חסרי המשמעת, מכרכרים מסביב שם בחוץ.
עכשיו, הורידו את ההורים,
הורידו את החינוך, הגבילו את אפשרויות החינוך,
טפטפו קצת סמים, אלכוהול ונשק,
תתרווחו וצפו בזיקוקים.
ההשלכות הן מטרידות.
ממש כאן בברזיל, תוחלת החיים היא 73.6 שנים.
אם אתם גרים בריו, אני מצטער. הורידו שנתיים שם.
אך אם אתם צעירים, אתם חסרי חינוך,
אתם לא משתכרים, אתם שחורים, ואתם זכרים,
תוחלת החיים שלכם נופלת לפחות מ 60.
יש סיבה שבגללה נערות ואלימות הם הרוצחים מספר אחד
במדינה הזו.
בסדר, אז לא הכל אבוד וחשוך בערים שלנו,
אחרי הכל, ערים הן מרכזים של חדשנות,
דינמיות, שפע, התרגשות, קישוריות.
הן המקום בו אנשים חכמים מתכנסים.
והצעירים האלה שאך הזכרתי,
הם מבינים עניין דיגיטלית ומודעי טכנולוגיה יותר מאי פעם.
והפיצוץ הזה, האינטרנט והטכנולוגיה הניידת,
מראה שהפיצול הדיגיטלי המבדיל את הצפון והדרום
בין המדינות ובתוכן, מתגמד.
אך כמו ששמענו פעמים רבות כל כך,
הטכנולוגיות החדשות האלו הן בעלות שני קצוות, נכון?
קחו את המקרה של אכיפת חוקים.
משטרות מסביב לעולם מתחילות להשתמש בחישה מרחוק ובמידע גדול
כדי לצפות פשע.
ישנם שוטרים המסוגלים לחזות עבירות אלימות בטרם הדבר מתרחש.
מקרה הפשע העתידי, הוא כאן היום,
ואנו חייבים להיות זהירים.
עלינו להתמודד עם בעיות הביטחון הציבורי
נגד זכויות של צנעת הפרט.
אבל זה לא רק השוטרים שמחדשים.
שמענו על פעילויות יוצאות מן הכלל של קבוצות חברה אזרחיות
המתעסקות בפעילות מקומית וגלובלית,
וזה מוביל למחאה דיגיטלית ומהפכה אמיתית.
אך המדאיגות מכולם הן כנופיות הפשע
שעולות לרשת ומתחילות לאכלס את עולם הסייבר.
בחוארז שבמקסיקו, היכן שאני עובד,
קבוצות כמו Zetas וקרטל הסינלואה
חוטפים את הרשת החברתית.
הם משתמשים בה לגייס, למכור את מוצריהם,
לכפות, להפחיד ולהרוג.
אלימות הופכת לווירטואלית.
אז זהו רק תמונה חלקית
של מצב מהיר קצב, דינמי, ומורכב.
אני מתכוון, יש הרבה סיכונים אחרים
העומדים להגדיר שבריריות בתקופתנו,
ולא פחות מזה הכנסה לא שוויונית,
עוני, שינוי אקלים, פטירה מעונש.
אך אנו ניצבים מול דילמה חמורה
בה יהיו ערים העומדות לשגשג ולהניע צמיחה גלובלית
ואחרות העומדות להיכשל ולמשוך את הצמיחה אחורה.
אם אנו עומדים לשנות מסלול, אנו צריכים להתחיל שיחה.
אין אנו יכולים להתמקדרק בערים האלה שמצליחות,
הסינגפורים, הקואלה לומפרים,
הדובאיים, השנחאים.
אנו חייבים להביא את אותם ערים שבריריות לתוך השיחה.
אחת הדרכים לעשות זאת ייתכן ותהיה התחלת זווג
הערים השבריריות שלנו עם אלו הבריאות והעשירות יותר
התנעת תהליך של למידה ושיתוף פעולה
והתחלקות בפרקטיקות, של מה שעובד ומה שלא.
דוגמה נפלאה לזה מגיעה מאל סלבדור ולוס אנגלוס,
שם ראשי הערים של אל סלבדור ולוס אנגלוס משתפים פעולה
במציאת חברי כנופיות לשעבר שיעבדו עם חברי כנופיה לעת עתה,
בהצעת שיעורים פרטיים, חינוך,
ובתהליך זה עוזרים לפתח הפסקות-אש והסכמות,
וראינו שיעורי רצח שיורדים בסן סלבדור,
מי שהייתה פעם העיר האלימה ביותר בעולם,
ב - 50 אחוז.
אנו יכולים גם כן להתמקד על ערים חמות, וגם מוקדי חום.
אתר ומיקום משנים פונדמנטלית בעיצוב האלימות בערים שלנו.
הידעתם שבין אחד לשני אחוזים
מכתובות רחוב באיזה עיר שברירית שתהיה
יכולות לנבא עד 99 אחוז מפשעים אלימים.
קחו את המקרה של סאו פאולו היכן שאני עובד.
היא עברה מלהיות העיר המסוכנת ביותר בברזיל, לאחת מהבטוחות שבה.
וזה קרה על ידי הכפלת
איסוף המידע, מיפוי נקודות חום, ורפורמה במשטרה,
ובתהליך זה, הורידה את הרצח ב 70 אחוז על פני 10 שנים בלבד.
עלינו גם להתמקד על אותם אנשים חמים.
זה טרגי, אך להיות צעיר, מובטל, חסר חינוך, זכר,
מעלה את הסיכונים להירצח או לרצוח.
אנו חייבים לשבור את מעגל האלימות.
ולהיכנס שם במוקדם עם ילדינו הצעירים שבילדינו,
ולייצב אותם, לא להכפיש אותם.
ישנה עבודה נפלאה שמתרחשת שאני נטלתי בה חלק
בקינגסטון, שבג'מאיקה וממש כאן בריו,
שמציבה חינוך, עבודה, בילוי
בקדמה עבור הקבוצות בעלות סיכון האלה,
וכתוצאה מכך, אנו רואים את האלימות יורדת בקהילותיהם.
אנו גם חייבים לדאוג שהערים יהיו בטוחות וכוללניות יותר, וראויות לכל לחיות בהם.
העובדה היא, שלכידות חברתית משנה.
ניידות כן משנה בערים שלנו.
אנו חייבים להתרחק מאותו מודל של הבדלות, הדרה,
וערים עם חומות.
הדוגמה האהובה עלי כיצד לעשות זאת מגיעה ממֵדֵגִ'ין.
כשגרתי בקולומביה בשנים המאוחרות של 1990,
מֵדֵגִ'ין הייתה בירת הרצח של העולם, אך היא שינתה מסלול,
והיא עשתה זאת על ידי השקעה מכוונת באזוריה האלימים ביותר בעלות ההכנסה הנמוכה
ושילובם עם אזורי המעמד הבינוני
באמצעות רשת של רכבלים,
של תחבורה ציבורית, ותשתיות מהשורה הראשונה.
ובתהליך זה, היא הפילה את הרצח ב - 79 אחוז על פני שני עשורים בלבד.
ולבסוף, יש טכנולוגיה.
לטכנולוגיה יש הבטחה אך גם סכנה.
ראינו דוגמאות כאן של חדשנות יוצאת מן הכלל,
והרבה ממנה באה מהחדר הזה,
המשטרה מתעסקת באנליטיקה תצפיתית.
אזרחים מתעסקים בפתרונות חדשים של מיקור ההמונים.
אפילו הקבוצה שלי מעורבת בפיתוח אפליקציות
כדי לספק יותר אחריותיות למשטרה ולהגביר ביטחון בקרב אזרחים.
אך עלינו להיות זהירים.
אם יש לי מסר אחד ויחיד בשבילכם הוא זה:
שאין דבר בלתי נמנע בנוגע לאלימות קטלנית,
ואנו יכולים לעשות את הערים שלנו בטוחות יותר.
חברה, יש לנו הזדמנות של פעם בחיים להוריד את האלימות הרצחנית
לחצי בתקופת חיינו.
אז יש לי שאלה אחת בלבד:
למה אנו מחכים?
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)