Kao software developer i tehnolog,
radio sam na nekom broju građanskih tehnoloških projekata
tijekom godina.
Građanska tehnologija se ponekad naziva tehnologija za dobro,
korištenje tehnologije za rješavanje humanitarnih problema.
Ovo je u 2010. u Ugandi,
rad na rješenju koje je omogućilo lokalnoj populaciji
da izbjegne vladin nadzor nad njihovim mobitelima
radi izražavanja neslaganja.
Ista je ta tehologija kasnije iskorištena u Sjevernoj Africi
za slične razloge, da pomogne aktivistima ostati povezanima
kada su vlasti namjerno gasile povezivost
kao način populacijske kontrole.
Ali tijekom godina, kako sam učio o tim tehnologijama
i stvarima na kojima radim,
pitanje je na neki način zanovijetalo u pozadini mog uma, koje je:
sto ako smo u krivu glede vrlina tehnologije,
te ako to ponekad aktivno oštećuje
zajednice kojima namjeravamo pomoći?
Tehnološka industrija širom svijeta teži djelovati pod sličnim pretpostavkama
da ako pravimo odlične stvari,
to će pozitivno utjecati na sve.
s vremenom, te će se inovacije proširiti i pronaći svakoga.
Ali to nije uvijek slučaj.
Volim nazivati ovo slijepo uzdanje u tehnologiju "slijevajuća tehnonomija,"
da posudim frazu. (Smijeh)
Težimo misliti da ako dizajniramo stvari za odabranih nekoliko,
s vremenom će te tehnologije doseći sve,
a to nije uvijek slučaj.
Tehnologija i inovacije se ponašaju poprilično kao bogatstvo i kapital.
Teže se učvrstiti u rukama nekolicine,
a katkad nađu svoj put van u ruke mnogih.
A kako većina vas ne ruši tlačiteljske režime vikendima,
htio sam smisliti nekoliko primjera s kojima bi se lakše poistovjetili.
U svijetu tehnike podesne za nošenje i pametnih telefona i aplikacija,
postoji veliki pokret za praćenje osobnog zdravlja ljudi
aplikacijama koje prate broj kalorija koje izgorite
ili sjedite li previše ili hodate li dovoljno.
Te tehnologije čine unos pacijenata u medicinske ustanove puno učinkovitijim,
i zauzvrat, te su medicinske ustanove
počele očekivati ovaj tip učinkovitosti.
Kako ti digitalni alati nalaze svoj put u bolničke sobe,
i kako postaju digitalno spremni,
što se događa sa digitalno nevidljivima?
Kako medicinsko iskustvo izgleda
nekome tko nema telefon ili sat od 400 dolara
koji prate svaki njegov/njezin pokret?
Postaju li sad teret medicinskom sustavu?
Je li njihovo iskustvo promijenjeno?
U svijetu financija, Bitcoin i kripto-valute
preokreću način na koji premještamo novac širom svijeta,
ali izazov s tim tehnologijama
je kako je prepreka za ulazak nevjerojatno visoka, je li tako?
Trebate pristup istim telefonima, uređajima, povezivost,
a čak i gdje ne, gdje možete naći zastupnika,
obično traže određenu količinu kapitala da sudjelujete.
Tako da je pitanje koji si postavljam, što će biti sa zadnjom zajednicom
koja koristi papirnate novčanice kada ostatak svijeta pređe na digitalnu valutu?
Drugi je primjer iz mojeg rodnog grada Philadelphije:
nedavno sam bio u javnoj knjižnici tamo,
i oni su suočeni s egzistencijalnom krizom.
Javno financiranje nestaje,
moraju smanjiti svoje rashode da ostanu otvoreni i da ostanu relevantni,
pa je tako jedan od načina kako to planiraju učiniti
je digitalizirati dio knjiga i prebaciti ih u oblak.
To je odlično za većinu djece, je li tako?
Možete gledati knjige od kuće,
možete istraživati na putu do škole ili od škole,
ali tu su zapravo dvije velike pretpostavke,
kako jedan, imate pristup od kuće,
te dva, kako imate pristup mobitelu,
a u Philadelphiji, brojna djeca nemaju.
Pa kako njihovo obrazovno iskustvo izgleda
u osvit posve na oblaku temeljene knjižnice,
koja se obično smatrala tako temeljnim dijelom obrazovanja?
Kako će ona ostati u igri?
Zadnji primjer od preko svijeta u istočnoj Africi:
bio je ogroman pokret kako bi se digitalizirala prava vlasništva nad zemljom,
radi različitih razloga.
Putujuće zajednice, odumiranje starih generacija,
te u konačnici slabo vođenje knjiga
su dovele do konflikta tko posjeduje što.
I tako je došlo do velikog pokreta da se sve te informacije stave online,
da se pronađe svo vlasništvo nad tim zemljištima,
da se stavi u oblak te da se da zajednicama.
Ali zapravo, nenamjerna poslijedica toga
je bila da su hazarderi ulagači, razvijači nekretnina,
pokuljali unutra i počeli kupovati zemljišta
točno pod nogama tih zajednica,
jer su imali pristup tehnologijama
i povezivost koja to čini mogućim.
I to je zajednička nit koja povezuje te primjere,
nenamjerne poslijedice alata i tehnologija koje stvaramo.
Kao inženjeri, kao tehnolozi,
ponekad dajemo prednost učinkovitosti nad djelotvornosti.
Razmišljamo više o činjenju stvari nego o ishodima onoga što činimo.
To se mora promijeniti.
Imamo odgovornost da mislimo o ishodima tehnologija koje stvaramo,
pogotovo stoga što one sve više kontroliraju svijet u kojem živimo.
U kasnim 90-ima,
bio je velik pritisak za etikom u svijetu ulaganja i bankarstva.
Mislim da u 2014, u velikom smo kašnjenju za istovjetan pokret
u području tehnologije.
Dakle, samo vas ohrabrujem, dok svi razmišljate o slijedećoj velikoj stvari,
kao poduzetnici, kao direktori, kao inženjeri, kao stvaratelji,
da mislite o nenamjernim poslijedicama
stvari koje stvarate,
jer je prava inovacija u pronalaženju načina kako uključiti sve.
Hvala vam.
(Pljesak)