מאוד מאוד קשה
לדבר בסיומו של כינוס כזה,
כי כולם כבר דיברו, הכול כבר נאמר.
אז חשבתי שמה שיכול להועיל זה להזכיר לנו
כמה מהדברים שהתרחשו כאן,
ואז אולי להציע כמה רעיונות שאנחנו יכולים לקחת איתנו,
ולקדם ולעבוד עליהם.
זה מה שהייתי רוצה לנסות לעשות.
הגענו לכאן באמרינו שאנחנו רוצים לדבר על "אפריקה: הפרק הבא".
אבל אנחנו מדברים על "אפריקה: הפרק הבא"
כי אנחנו מסתכלים על הפרק הישן והנוכחי - אנחנו רואים את זה,
ואומרים שזה לא דבר כל-כך טוב.
התמונה שהראיתי לכם קודם, והתמונה הזו, של בצורת, מוות ומחלות
זה מה שאנחנו בדרך-כלל רואים.
מה שאנחנו רוצים לראות זה "אפריקה: הדור הבא",
וזה זה: אפריקאי בריא, מחייך, יפה.
ואני חושבת ששווה לזכור מה ששמענו
במהלך הכנס החל מהיום הראשון,
שמעתי ששם כל הסטטיסטיקות החשובות כבר ניתנו -
לגבי מצבנו היום,
על מצבה הטוב יותר של היבשת.
והחשיבות של זה היא שיש לנו פלטפורמה להמשך התקדמות.
אז אני לא אשקיע יותר מדי זמן -
רק להראות לכם, לרענן את זיכרונכם
שאנחנו כאן בשביל "אפריקה: הפרק הבא" כי בפעם הראשונה
באמת יש בסיס שאפשר לבנות עליו.
הדברים באמת הולכים בכיוון הנכון
היבשת צומחת בשיעורים שאנשים חשבו שלעולם לא יקרו.
אחרי עשורים של 2 אחוז, אנחנו עכשיו ב- 5 אחוז,
וזה ימשיך - התחזית - 6 ו- 7 אחוזים אפילו.
והאינפלציה ירדה.
החוב החיצוני - משהו שאני יכולה לספר הרבה עליו
כי אני אישית עבדתי על אחד החובות הגדולים של היבשת -
פחת בצורה דרמטית.
אתם יודעים, כפי שאתם יכולים לראות,
מכמעט 50 מיליארד ירדנו לכ- 12 או 13 מיליארד.
עכשיו זה הישג עצום.
אתם יודעים, שיריינו עתודות. למה זה חשוב?
בגלל שזה מציג לראווה את הכלכלה שלנו, מציג לראווה את המטבעות שלנו
ונותן בסיס שעליו אנשים יכולים לתכנן ולבנות, כולל עסקים.
כמו כן ראינו גם עדויות לכך שלכל הדברים האלו יש השפעה
כי התזרים מהשקעות פרטיות עלה,
אני רוצה להזכיר לכם שוב -
אני יודעת שכבר ראיתם את הסטטיסטיקות האלו קודם -
מכמעט 6 מיליארד אנחנו עכשיו בערך ב- 18 מיליארד.
ב- 2005, תשלומים - הבאתי רק מדינה אחת, ניגריה
הרקיעו שחקים - הרקיעו שחקים זה דרמטי מדי,
אבל עלו באופן משמעותי.
ובמדינות רבות אחרות זה קורה.
למה זה חשוב? כי זה מצביע על אמון.
אנשים מרגישים עכשיו בטוחים להביא -
אם האנשים אצלכם בתפוצות מביאים את הכסף שלהם חזרה,
זה מאותת לאנשים אחרים, תראו,
יש התעוררות של אמון במדינה.
ובמקום יצוא מזומנים, יש עכשיו יבוא נטו.
עכשיו, למה כל זה חשוב, אני חייבת להתקדם מאוד מהר
זה חשוב שנבנה את הבסיס הזה,
שהנשיא, קיקוואטה, ואחרים מבין המנהיגים שלנו שאומרים,
"תראו, אנחנו חייבים לעשות משהו אחרת."
כי אנחנו ניצבים אל מול אתגר.
62 אחוז מהאוכלוסייה שלנו הם מתחת לגיל 24.
מה זה אומר?
זה אומר שאנחנו חייבים להתמקד באיך הצעירים שלנו
יהיו מעורים במאמצים פרודוקטיביים בחיים שלהם.
חייבים להתמקד בדרכים ליצירת מקומות עבודה,
להבטיח שהם לא ייפלו למחלות, ושהם ירכשו השכלה.
אבל יותר מכול שהם יהיו מעורבים באופן פרודוקטיבי בחיים,
ושהם יוצרים את הסביבה הפרודוקטיבית
במדינותינו שתגרום לדברים לקרות.
וכדי לתמוך בכך, רק לאחרונה אני -
אחד הדברים שעשיתי מאז שעזבתי את הממשלה
הוא להקים ארגון לדעת קהל בניגריה.
ברוב הארצות שלנו אין אפילו מחקרי דעת קהל.
לאנשים אין קול.
אין שום דרך לדעת מה האנשים רוצים.
אחד הדברים ששאלנו אותם לאחרונה היה מה הנושא המרכזי מבחינתם.
כמו בכל מדינה אחרת שבה זה נעשה,
תעסוקה היא הנושא המרכזי.
אני רוצה להשאיר את זה ונחזור לזה.
אבל לפני שאני מגיעה לשקופית הזו, אני רוצה רק לעבור אתכם על זה.
ולהגיד שבשבילי, הצעד הבא בבניית הבסיס הזה
שעכשיו מאפשר לנו לנוע קדימה -
ואל לנו להקל ראש בכך,
זה היה רק לפני 5, 6, 7 שנים
שלא יכולנו אפילו לדבר על הפרק הבא, כי עוד היינו בפרק הישן.
לא התקדמנו אז לשום מקום.
הכלכלות לא היו בצמיחה.
היתה לנו צמיחה שלילית לנפש.
המסגרת המיקרו כלכלית והיסודות של הצמיחה
לא היו קיימים בכלל.
אז בואו לא נשכח שנדרש הרבה כדי לבנות את זה,
כולל כל הדברים האלו שניסינו לעשות בניגריה ש DELE התייחס אליהם.
יצירת תוכנית משלנו לפתרון בעיות, כמו המאבק בשחיתות,
הקמת מוסדות, ייצוב מיקרו-כלכלה.
אז עכשיו יש לנו את הבסיס הזה שאנחנו יכולים לבנות עליו.
וזה מוביל אותנו לדיון שהתנהל כאן:
סיוע למול הסקטור הפרטי, סיוע למול סחר, וכו'.
ומישהו קם ואמר שאחד הדברים המתסכלים ביותר
שזה היה דיון פשטני.
ושזה לא הנושא שצריך לדון עליו.
זה התעסקות בנושא הלא נכון.
הנושא כאן הוא כיצד יוצרים שותפות שמערבת ממשלות, תורמים,
את הסקטור הפרטי ואת אנשי אפריקה הרגילים
שייקחו פיקוד על חייהם שלהם?
איך אנחנו משלבים את כל אלו?
כדי להצעיד את המדינות שלנו קדימה, כדי לעשות את הדברים שנדרש לעשות
שדיברתי עליהם - להביא תעסוקה לצעירים.
להביא את היצירתיות שתזרום ביבשת הזו,
הרבה מהדברים שראיתם פה.
אז אני חוששת שעסקנו קצת בדיון הלא נכון.
אנחנו צריכים להחזיר אותו לשאלה,
מהו השילוב של כל הגורמים הללו
שיניב את התוצאה שאנחנו רוצים? (מחיאות כפיים)
ואני רוצה להגיד לכם משהו.
בשבילי, הנושא של סיוע -
אני לא חושבת שאפריקה צריכה עכשיו לעבור לצד השני לגמרי
ולהרגיש רע לגבי הסיוע.
אפריקה מעניקה סיוע למדינות אחרות.
מו איברהים אמר בדיון שהשתתפנו בו
שהוא חולם על היום שאפריקה תהיה זו שמעניקה סיוע.
ואני אמרתי: "מו, אתה צודק. אנחנו צריכים - לא, אבל אנחנו כבר עושים זאת!
בריטניה וארה"ב לא יכולות היו להיבנות היום לולא הסיוע של אפריקה."
(מחיאות כפיים)
אלו הם כל המשאבים שנלקחו מאפריקה,
כולל המשאב האנושי, שבנו את המדינות האלו!
אז כשהן מנסות לתת חזרה, אנחנו לא צריכים להיכנס למגננה.
זה לא העניין.
העניין הוא כיצד אנחנו משתמשים במה שניתן לנו בחזרה.
איך אנחנו משתמשים בזה?
האם זה מתועל בצורה אפקטיבית?
אני רוצה לספר לכם סיפור קצר.
מדוע לא מפריע לי שנקבל סיוע, כל עוד משתמשים בו נכון.
החל מ- 1967 ועד 70, ניגריה היתה במלחמה - מלחמת ניגריה-ביאפרה.
ובאמצע המלחמה זו, אני הייתי בת 14.
העברנו את רוב זמננו בחברת אימי בבישול.
בשביל הצבא - אבי התגייס לצבא כתת-אלוף - בצבא ביאפרה.
אנחנו היינו בצד של ביאפרה.
והגענו למצב שאכלנו ארוחה אחת ביום, רצים ממקום למקום.
אבל בכל פעם שיכולנו לעזור עזרנו.
בנקודת זמן מסוימת, ב- 1969, המצב היה ממש קשה.
הצטמצמנו לארוחה של כמעט שום דבר פעם ביום.
אנשים, ילדים גססו מקוושיורקור.
אני בטוחה שאלו מבינכם שאינם מאוד צעירים
זוכרים את התמונות האלו.
ובכן, אני הייתי בתוך זה.
ובתוך כל זה, אמא שלי נפלה למשכב, עם מחלת קיבה למשך יומיים או שלושה.
חשבנו שהיא עומדת למות.
אבי לא היה בסביבה.
הוא היה בצבא.
אז אני הייתי המבוגר ביותר בבית.
אחותי חלתה במלריה.
היא היתה בת 3 ואני הייתי בת 15.
והיה לה חום כל-כך גבוה. ניסינו הכול.
לא היה נראה שזה יעזור.
עד ששמענו שבמרחק 10 ק"מ ישנה רופאה,
שהייתה בודקת אנשים ונותנת להם תרופות.
ואני לקחתי את אחותי על גבי - בוערת -
וצעדתי 10 ק"מ כשהיא קשורה אלי על גבי.
היה ממש חם. הייתי מאוד רעבה.
פחדתי כי ידעתי שהחיים שלה תלויים בי ובכך שאגיע אל אותה אשה
שמענו שיש רופאה שמטפלת באנשים.
צעדתי 10 ק"מ, מניחה רגל אחת לפני רגל שנייה.
הגעתי לשם וראיתי המון אנשים.
כמעט אלף אנשים היו שם, מנסים לפרוץ את הדלת.
היא פעלה בתוך כנסייה. איך אני אכנס?
הייתי צריכה לזחול בין הרגליים של אותם אנשים
כשאחותי קשורה לי על הגב,
למצוא דרך להגיע לחלון.
ובעוד הם מנסים לפרוץ את הדלת,
אני טיפסתי דרך החלון, וקפצתי פנימה.
האשה הזו אמרה לי שהגעתי ברגע האחרון.
עד שהגענו לקפוץ פנימה לתוך האולם, היא כבר בקושי זזה.
היא נתנה לה זריקה של כלורוקווין -- מה שלמדתי שזה הכלורוקווין
שנתן לה קצת - זה כנראה היה הידרציה -
וטיפולים אחרים, ושמו אותנו בפינה.
בתוך שעתיים או שלוש, היא התחילה לזוז.
ואז הם עטפו אותה במגבות כי היא התחילה להזיע,
מה שהיה סימן טוב.
ואז אחותי התעוררה.
וכעבור בערך חמש או שש שעות, היא אמרה שאנחנו יכולות ללכת הביתה.
קשרתי אותה על גבי.
צעדתי 10 ק"מ בחזרה וזו היתה הצעדה הקצרה ביותר בחיי.
הייתי כל-כך שמחה - (מחיאות כפיים) - שאחותי חייה!
היום היא בת 41, אם לשלושה,
והיא רופאה שמצילה חיים אחרים.
למה אני מספרת את זה? אני מספרת לכם את זה כי -
כשמדובר בך או אדם שקשור אליך -
לא אכפת לך איפה - אם זה סיוע.
לא אכפת לך מה זה! (מחיאות כפיים)
אתה רק רוצה שהבן-אדם הזה יחיה!
ועכשיו תנו לי להיות פחות סנטימנטלית, ולהגיד שהצלת חיים -
וזה מה שחלק מהסיוע שאנחנו מקבלים ביבשת הזו עושה -
כשמצילים את חייו של מישהו, חקלאי, מורה, אמא,
הם תורמים בצורה פרודוקטיבית לכלכלה.
וככלכלנים, אנחנו יכולים גם להסתכל על הצד הזה של הסיפור.
אלו הם אנשים שהם סוכנים פרודוקטיביים בכלכלה.
אז אם אנחנו מצילים אנשים מאיידס, אם מצילים אותם ממלריה,
זה אומר שהם יכולים להוות בסיס לייצור בכלכלה שלנו.
ובאותו מטבע -
כמו שמישהו אמר אתמול - אם לא נעשה זאת והם ימותו,
הילדים שלהם יהפכו לנטל על הכלכלה.
כך שאפילו מנוקדת מבט כלכלית,
אם נעזוב את החברתית וההומניטארית,
אנחנו חייבים להציל חיים עכשיו.
אז זו אחת הסיבות, מניסיוני האישי, שאני אומרת
בואו נתעל את המשאבים האלו שאנחנו מקבלים למשהו פרודוקטיבי.
יחד עם זאת, אני גם אומרת לכם שאני אחת
מאלו שלא מאמינים שזו היא התשובה היחידה.
בגלל זה אמרתי שהדיון חייב להיות יותר מתוחכם.
אתם יודעים, אנחנו חייבים להשתמש בזה היטב.
מה קרה באירופה?
האם כולכם יודעים שספרד - חברה באיחוד האירופי -
קיבלה 10 מיליארד דולר סיוע משאר מדינות האיחוד?
משאבים שהועברו להם -
והאם הספרדים התביישו בכך? לא!
והאיחוד האירופי העביר 10 מיליארד. איפה הם השתמשו בזה?
הייתם בדרום ספרד לאחרונה? יש כבישים בכל מקום.
תשתיות בכל מקום.
על בסיס זה כל דרום ספרד
התפתח לכדי כלכלת שירותים.
האם ידעתם שאירלנד קיבלה 3 מיליארד דולר סיוע?
אירלנד היא אחת מהכלכלות שצמיחתן היא מין המהירות ביותר באיחוד היום.
שהרבה אנשים, אפילו מחלקים אחרים של העולם,
מגיעים אליה כדי למצוא עבודה.
מה הם עשו עם 3 מיליארד הדולר סיוע?
הם השתמשו בזה כדי לבנות אוטוסטראדת מידע,
להקים תשתית
שמאפשרת להם לקחת חלק
במהפכת הטכנולוגית של המידע,
וכדי ליצור מקומות עבודה בכלכלה שלהם.
הם לא אמרו: "לא, אתם יודעים, אנחנו לא ניקח את זה."
כיום, האיחוד האירופי עסוק בהעברת סיוע.
התסכול שלי הוא שאם הם יכולים לבנות תשתיות בספרד -
שזה דרכים, כבישים מהירים, דברים אחרים שאפשר לבנות -
אני אומרת אם כן, מדוע הם מסרבים להשתמש באותו סיוע
כדי לבנות את אותן התשתיות במדינות שלנו? (מחיאות כפיים)
כשאנחנו שואלים אותם ואומרים להם מה אנחנו צריכים,
אחת הדאגות שלי היום היא שיש לנו הרבה מוסדות עכשיו.
אנחנו מדברים על הבנק העולמי, קרן המטבע הבינלאומי, ואחריות, כל אלו
והאיחוד האירופי.
יש לנו גם אזרחים פרטיים עכשיו שיש להם הרבה כסף -
חלקם בקהל הזה, עם קרנות פרטיות.
ויום אחד, לקרנות האלו יהיה כל כך הרבה כסף,
שהם יגברו על הסיוע הרשמי שניתן.
אבל אני חוששת... ואני מאוד אסירת תודה לכולם
על מה שהם מנסים לעשות ביבשת...
אבל אני גם מודאגת. אני מתעוררת עם משהו שמכרסם לי בבטן
כי אני רואה מערכים חדשים של יזמי סיוע ביבשת.
והם גם עוברים ממדינה למדינה,
ובהרבה מקרים מנסים למצוא מה לעשות.
אבל אני לא לגמרי בטוחה שהעזרה שלהם
גם היא מתועלת בדרך הנכונה.
ורבים מהם לא ממש מכירים את היבשת.
הם עכשיו רק מתחילים לגלות.
ופעמים רבות אני לא רואה אפריקאים עובדים איתם.
הם פשוט הולכים לבד! (מחיאות כפיים)
ופעמים רבות יש לי אפילו הרושם שהם לא ממש מעוניינים
לשמוע מהאפריקאים שאולי יודעים.
הם רוצים לבקר אצלנו,
לראות מה קורה בשטח ולהחליט החלטה.
אולי אני קצת קשוחה.
אבל אני מודאגת כי הכסף הזה הוא כל-כך חשוב.
עכשיו, כלפי מי הם חייבים דין וחשבון?
האם אנחנו במועצת המנהלים שלהם כשהם מחליטים החלטות
לגבי לאן לתעל את הכסף? האם אנחנו שם?
האם נחזור על אותן טעויות שעשינו בעבר?
האם הנשיאים שלנו והמנהיגים שלנו - כולם מדברים על --
האם הם אי פעם כינסו את כל האנשים האלו יחד ואמרו,
"תראו, הקרן שלך והקרן שלך -
יש לכם כל-כך הרבה כסף, אנחנו אסירי תודה.
בואו נשב ובאמת נאמר לכם לאן הכסף צריך להיות מתועל
ולאן הסיוע הזה צריך ללכת."
האם עשינו זאת? התשובה היא לא.
וכל אחד עושה מאמץ נפרד.
ואז 10 שנים מהיום, שוב מילארדים הושקעו באפריקה,
ועדיין יהיו לנו את אותן הבעיות.
זה מה שיוצר לנו את התדמית של חסרי-תקווה.
חוסר היכולת שלנו לקחת פיקוד ולהגיד לכל אותם אנשים שמביאים את הכסף שלהם,
"שבו".
ואנחנו לא עושים את זה כי אנחנו כל-כך רבים. אנחנו לא מתואמים.
לא קראנו לאלו מביל גייטס, ולאלו מסורוס
ולכל האחרים שעוזרים ואמרנו,
"שבו. בואו נקיים כינוס אתכם.
כיבשת, אלו הם סדרי העדיפויות שלנו.
לכאן אנחנו רוצים שתתעלו את הכסף הזה."
אסור שכל אחד יהיה יזם
שיצא ויחפש מה הכי טוב.
אנחנו ממש לא מנסים לעצור אותם! אלא לעזור להם לעזור לנו טוב יותר.
ומה שמאכזב אותי זה שאנחנו לא עושים את זה.
עשר שנים מעכשיו זה יהיה אותו סיפור,
ואנחנו נחזור על אותם הדברים.
אז הבעיה שלנו עכשיו היא, איך אפשר למנף
את כל הרצון הטוב הזה שמגיע לכיוונינו?
איך נוכל לגרום לממשלות להשתלב בצורה נכונה
עם הקרנות הפרטיות האלו, עם הארגונים הבינלאומיים,
ועם הסקטור הפרטי.
גם אני מאמינה גדולה בעניין הזה של הסקטור הפרטי.
אבל הוא לא יכול לעשות את זה לבד.
אז ייתכן שישנם כמה רעיונות שאפשר לחשוב עליהם שיכולים להצליח.
אמרו שהנושא כאן הוא פרוליפרציה ושיתוף רעיונות.
אז למה שלא נחשוב על שימוש בסיוע הזה?
ובכן, ראשית, למה שלא נגיד לאלו שעוזרים לנו,
"אל תיזהרו מדי מהנושא הז של תשתיות.
הבריאות שאתם משקיעים בה, לא יכולה להיות בת-קיימא ללא תשתיות
החינוך הזה יעבוד טוב יותר
אם יהיה לנו חשמל ומסילות רכבת, וכך הלאה.
החקלאות הזו תעבוד טוב יותר אם יהיו רכבות שיסיעו את הסחורות לשוק.
אל תמנעו מזה.
תשקיעו חלק מהמשאבים שלכם בזה גם."
ואז אפשר לראות שזאת צורה לשילוב
של כסף פרטי, בינלאומי, רב-צדדי,
הסקטור הפרטי ואפריקה שאנחנו יכולים לאחד כשותפות,
כך שהסיוע יוכל להיות גורם עזר.
זה כל מה שסיוע יכול להיות.
סיוע לא יכול לפתור את הבעיות שלנו, אני משוכנעת בכך לחלוטין.
אבל הוא יכול לשמש כזרז. ואם לא נשכיל להשתמש בו כזרז,
אזי נכשלנו.
אחת הסיבות שבגללן סין תופסת פופולריות עכשיו באפריקה -
אחת הסיבות זה לא סתם רק כי, אתם יודעים, האנשים האלו טיפשים
וסין באה לקחת משאבים.
זה בגלל שיש קצת יותר יכולת השפעה מבחינתה של סין.
אם תגיד להם, "אנחנו צריכים כאן כביש,"
הם יעזרו לך לבנות אותו.
הם לא נבהלים מתשתיות.
למעשה, שר האוצר הסיני אמר לי,
כששאלתי אותו מה אנחנו עושים לא בסדר בניגריה.
הוא אמר: "יש רק שני דברים שאתם צריכים.
תשתיות, תשתיות, תשתיות ומשמעת.
אתם לא ממושמעים." (מחיאות כפיים)
ואני חוזרת על זה גם לגבי היבשת.
זה אותו דבר. אנחנו זקוקים לתשתיות קודם כל, ומשמעת.
כדי שנוכל ליצור זרז שיעזור לנו להביא חלק מהדברים האלו.
ברור לי...אני לא אומרת...בריאות וחינוך
לא, אפשר לספק גם את אלו.
אבל אני אומרת שזה לא זה או זה.
בואו נראה איך הסיוע יכול להקל בשותפות.
רעיון אחד.
דבר שני, עבור הסקטור הפרטי,
אנשים חוששים לקחת סיכונים ביבשת.
מדוע לא ישמש חלק מהסיוע כמעיין מנגנון של ערבון,
כדי לאפשר לאנשים לקחת סיכונים?
(מחיאות כפיים)
ולסיום, כי הם שניהם עומדים לי פה...נגמר לי הזמן.
נגמר לי הזמן?
או.קיי., אז תרשו לי לא לשכוח את שורת המחץ שלי.
אחד הדברים שאני רוצה שכולם ישתפו פעולה בו הוא
בתמיכה בנשים, ביצירת מקומות עבודה. (מחיאות כפיים)
הרבה נאמר כאן על נשים, אין צורך שאחזור על כך.
אבל ישנם אנשים - נשים - שיוצרות מקומות עבודה.
ואנחנו יודעים, מחקרים הראו את זה
שכששמים משאבים בידיים של נשים -
למעשה, יש מחקר כלכלי,
דוח הבנק העולמי, שנכתב ב- 2000, שמראה
שהעברת כספים לידיים של נשים מביא
לילדים בריאים יותר, יותר עבור משק הבית, יותר עבור הכלכלה וכל זה.
אז אני אומרת שאחד הדברים שצריך לקחת מפה -
אני לא אומרת שגברים הם לא חשובים...
ברור, אם נשאיר את הבעלים מחוץ לתמונה, מה הם יעשו?
הם יחזרו הביתה ויהיו מתוסכלים,
והתוצאה תהיה קשיים שאנחנו לא רוצים.
אנחנו לא רוצים גברים שיכו את נשותיהם
בגלל שאין להם עבודה וכו'.
אבל בשוליים, אנחנו גם - אני רוצה לקדם את זה,
כי הסיבה היא שגברים אוטומטית
מקבלים - לא אוטומטית, אבל הם נוטים לקבל יותר תמיכה.
אבל אני רוצה שאתם תבינו שמשאבים
בידיים של נשות אפריקה זה כלי רב עוצמה.
ישנם אנשים שיוצרים מקומות עבודה.
ביאטריס גאקובה יצרה 200 מקומות עבודה מעסק הפרחים שלה ברואנדה.
יש לנו את Ibukun Awosika בניגריה, עם החברה לכיסאות.
היא רוצה להתרחב.
היא זקוקה לעוד 20 מיליון.
היא תיצור עוד 100, 200 מקומות עבודה.
אז מה שתיקחו מפה זה איך אתם הולכים לשלב
את המשאבים, הכסף בידיים של נשים
אשר מוכנות
נשות עסקים שרוצות להתרחב וליצור תעסוקה.
ודבר אחרון, מה אתם הולכים לעשות
כדי להיות חלק מהשותפות הזו של סיוע, ממשל, הסקטור הפרטי
והאפריקאי כאינדיבידואל?
תודה לכם. (מחיאות כפיים)