Neinvestujeme do obetí,
investujeme do tých, čo prežijú.
A vo veľkých aj malých záležitostiach
formuje rozprávanie obetí
spôsob, akým vidíme ženy.
Nemôžeme počítať to, čo nevidíme.
A neinvestujeme do toho, čo je pre nás neviditeľné.
Ale toto je
tvár odolnosti.
Pred šiestimi rokmi
som začala písať o ženách - podnikateľkách
počas a po konflikte.
Dala som si za cieľ napísať presvedčivý ekonomický príbeh,
taký, ktorý by mal skvelé postavy, taký, ktorý nikto iný nerozpráva,
a taký, o ktorom som si myslela, že má význam.
A ten príbeh sa ukázal byť o ženách.
V tridsiatke som opustila ABC News a kariéru, ktorú som milovala,
kvôli biznis škole,
ceste, o ktorej som takmer nič nevedela.
Žiadna zo žien, s ktorými som v Marylande vyrastala,
neukončila vysokú školu,
niežeby uvažovala o biznis škole.
Ale činili sa uživiť svoje deti
a zaplatiť nájomné.
Odmalička som videla,
že mať obstojnú prácu a zarábať si na dobré živobitie,
spravilo najväčší rozdiel
pre rodiny, ktoré zápasili o prežitie.
Takže ak ideme hovoriť o práci,
tak musíme hovoriť o podnikateľoch.
A ak hovoríme o podnikateľoch
počas konfliktu a po konflikte,
potom musíme hovoriť o ženách,
pretože oni sú populáciou, ktorá zostala.
V Rwande tvorili ženy bezprostredne po genocíde
77% populácie.
Chcela by som vám predstaviť
niektoré z podnikateliek, ktoré som stretla,
a zdieľať s vami časť z toho, čo ma za tie roky naučili.
V roku 2005 som išla do Afganistanu
pracovať na príspevku pre Financial Times
a stretla som tam Kamilu,
mladú ženu, ktorá mi povedala,
že práve odmietla prácu v medzinárodnej komunite,
ktorá by jej priniesla plat takmer $2000 mesačne -
astronomickú sumu v tom kontexte.
Povedala mi, že tú prácu odmietla,
pretože sa išla pustiť do jej nového podnikania,
konzultovania pre podnikateľov,
ktoré by učilo mužov a ženy v celom Afganistane
podnikateľským zručnostiam.
Podnikanie, povedala,
je kritické pre budúcnosť jej krajiny.
Pretože dávno potom ako tí ľudia zo zahraničia odídu,
podnikanie pomôže udržať
jej krajinu bezpečnú a v mieri.
A povedala, že podnikanie bolo ešte viac dôležité pre ženy,
pretože prinášanie príjmu prináša rešpekt,
a peniaze dávajú ženám vplyv.
Bola som užasnutá.
Bolo to dievča, ktoré nikdy nežilo v mieri,
a ktoré znelo ako kandidát z "The Apprentice" (reality show).
(Smiech)
Tak som sa jej spýtala: "Ako je možné, že vieš toľko veľa o podnikaní?
Prečo si taká zapálená?"
Odpovedala: "Ach Gayle, toto je vlastne moje tretie podnikanie.
Mojou prvou oblasťou bola výroba šiat,
ktorú som začala počas vlády Talibanu.
A to bol vlastne skvelý biznis,
pretože poskytoval prácu ženám z celého okolia.
A tak som sa v skutočnosti stala podnikateľkou."
Rozmýšľajte o tom:
boli to ženy, ktoré čelili nebezpečenstvu,
aby sa stali živiteľkami rodiny
počas rokov, keď ani nemohli byť v uliciach.
A v čase ekonomického kolapsu,
keď ľudia predávali detské bábiky a šnúrky do topánok
a okná a dvere,
len aby prežili,
tieto ženy dosiahli rozdiel
medzi prežitím a hladovaním
pre tak veľa ľudí.
Nemohla som ten príbeh a tú tému nechať tak,
pretože všade, kam som išla, som stretla viac takýchto žien,
o ktorých zdanlivo nikto nevedel
alebo ani nechcel vedieť.
Išla som do Bosny
a na začiatku mojich rozhovorov som sa stretla s predstaviteľom MMF,
ktorý povedal: "Vieš Gayle,
nemyslím si, že naozaj máme ženy - podnikateľky v Bosne,
ale je tu žena, ktorá neďaleko na kraji cesty
predáva syr.
Možno by si mohla urobiť rozhovor s ňou."
Tak som išla do terénu
a v ten deň som stretla Narcisu Kavazovic,
ktorá v tom čase otvárala novú továreň
na bývalej frontovej línii v Sarajeve.
Svoj biznis začala ako squaterka
v opustenej garáži
šitím posteľnej bielizne,
ktorú brávala na trhy po celom meste,
aby mohla uživiť
12 alebo 13 členov rodiny,
ktorí sa na ňu spoliehali.
V čase keď sme sa stretli, mala 20 zamestnancov,
väčšinou ženy,
ktoré posielali svojich chlapcov a dievčatá do škôl.
A to bol len začiatok.
Stretla som ženy, ktoré viedli podnikanie
s éterickými olejmi, výrobne vína
a dokonca aj najväčšiu reklamnú agentúru v krajine.
Takže tieto príbehy sa spolu stali
titulkou biznis časti Herald Tribune.
A keď bol článok publikovaný,
bežala som k počítaču - poslať ho tomu predstaviteľovi MMF.
A povedala som mu: "V prípade, že hľadáte podnikateľov,
ktorí by vystúpili na vašej nasledujúcej investičnej konferencii,
tu nájdete niekoľko žien."
(Potlesk)
Ale rozmýšľajte o tomto.
Ten predstaviteľ MMF je ťažko jediným človekom,
ktorý automaticky zaradí ženy pod "mikro".
Predsudky, či už úmyselné alebo nie,
sú všadeprítomné,
takisto ako aj scestné mentálne obrazy.
Keď vidíte slovo "mikropôžičky",
čo vám napadne?
Väčšina ľudí povie ženy.
A keď vidíte slovo "podnikateľ",
väčšina ľudí myslí mužov.
Prečo je to tak?
Pretože si dávame nízke ciele a myslíme v malom,
pokiaľ ide o ženy.
Mikropôžičky sú neuveriteľne silný nástroj,
ktorý vedie k samostatnosti a sebaúcte,
ale musíme prekročiť rámec mikro-túžob
a mikro-ambícií pre ženy,
pretože ony samy majú pre seba omnoho väčšie túžby.
Chcú sa presunúť z mikro na stredné a ďalej.
A na mnohých miestach
tam sú.
V USA vytvoria firmy vlastnené ženami
do roku 2018 päť a pol milióna nových pracovných miest.
V Južnej Kórei a Indonézii
vlastnia ženy takmer pol milióna firiem.
V Číne ženy vedú
20% drobných firiem.
A celkovo v rozvojom svete
je to číslo od 40 do 50%.
Takmer všade, kam idem,
stretávam neuveriteľne zaujímavých podnikateľov,
ktorí hľadajú prístup k financiám, zákazníkom
a zabehnutým podnikateľským sieťam.
Často sú ignorovaní,
pretože sa im ťažšie pomáha.
Je oveľa riskantnejšie dať požičku 50 000 dolárov
ako dať požičku 500 dolárov.
A ako Svetová banka nedávno poznamenala,
ženy sú zaseknuté v "pasci produktivity".
Tie v malých biznisoch
nemôžu získať kapitál, ktorý potrebujú na expanziu,
a tie v mikrobiznisoch
nemôžu z nich rásť.
Nedávno som bola na Ministerstve zahraničných vecí vo Washingtone
a stretla som sa s neuveriteľne nadšenou podnikateľkou z Ghany.
Predáva čokolády.
A do Washingtonu prišla
nie pre dar alebo mikropôžičku.
Prišla získať skutočné dolárové investície,
aby mohla postaviť továreň
a kúpiť zariadenie, ktoré potrebuje
na export jej čokolád
do Afriky, Európy, na Blízky východ
a oveľa ďalej -
kapitál, ktorý by jej pomohol zamestnávať
viac ako tých 20 ľudí,
ktorí už dnes pre ňu pracujú,
kapitál, ktorý by podporoval
ekonomický rast jej vlastnej krajiny.
Dobrá správa je,
že už vieme, čo funguje.
Teórie a praktické skúsenosti
nás to už naučili.
Nepotrebujeme nájsť riešenia, pretože ich už máme -
cash flow pôžičky
založené na príjmoch skôr ako na majetku,
pôžičky, ktoré používajú bezpečné kontrakty skôr ako záruky,
pretože ženy často nevlastnia pôdu.
A systém mikropôžičiek Kiva.org
práve teraz experimentuje s crowdsourcingom
malých a stredne veľkých pôžičiek.
A to je len začiatok.
Nedávno začalo byť v móde označovať ženy
"rozvíjajúcim sa trhom rozvíjajúcich sa trhov."
Myslím si, že je to skvelé.
Viete prečo?
Pretože - a to hovorím ako niekto, kto pracoval s financiami -
najmenej 500 miliárd dolárov
išlo v poslednom desaťročí do rozvíjajúcich sa trhov.
Pretože investori videli potenciál návratu
v časoch spomaľujúceho sa ekonomického rastu
a tak vytvorili finančné produkty
a finančné inovácie
šité na mieru rozvíjajúcim sa trhom.
Aké skvelé by bolo,
keby sme boli pripravení nahradiť všetky naše vznešené slová
našimi peňaženkami
a investovať 500 miliárd dolárov,
aby sa uvoľnil ekonomický potenciál žien?
Len sa zamyslite nad prínosmi,
čo sa týka pracovných miest, produktivity,
zamestnanosti, výživy detí,
úmrtí rodičiek, gramotnosti
a oveľa, oveľa viac.
Pretože, ako Svetové ekonomické fórum poznamenalo,
menšie rozdiely medzi pohlaviami sú priamoúmerné
zvýšenej ekonomickej konkurencieschopnosti.
A žiadna krajina vo svete
zatiaľ neeliminovala rozdiel v ekonomickej participácii -
žiadna.
Takže skvelá správa je,
že toto je úzašná príležitosť.
Máme toľko veľa priestoru na rast.
Takže vidíte,
že toto nie je o robení dobra,
toto je o globálnom raste
a globálnej zamestnanosti.
Je to o tom, ako investujeme
a o tom, ako vidíme ženy.
A ženy už viac nemôžu byť
aj polovicou populácie
aj špeciálnou záujmovou skupinou.
(Potlesk)
Často sa dostávam do veľmi zaujímavých diskusií s reportérmi,
ktorí mi hovoria: "Gayle, toto sú skvelé príbehy,
ale ty vlastne píšeš o výnimkách."
Toto ma prinúti zastaviť sa kvôli niekoľkým dôvodom.
Predovšetkým, ak by išlo o výnimky,
je ich veľa
a sú dôležité.
Po druhé, keď sa bavíme o mužoch, ktorí uspeli,
právom ich považujeme
za idoly, priekopníkov alebo inovátorov,
ktorých by sme mali nasledovať.
A keď sa bavíme o ženách,
sú buď výnimkami, ktoré by sme nemali brať do úvahy,
alebo anomáliami, ktoré by sme mali ignorovať.
A napokon,
vo svete nie je žiadna spoločnosť,
ktorá nie je zmenená
bez tých najvýnimočnejších.
Takže prečo by sme radšej neoslavovali a nevyzdvihovali týchto ľudí,
ktorí robia zmeny a vytvárajú pracovné miesta,
ako ich prehliadali?
Táto téma odolnosti je pre mňa veľmi osobná
a mnohými spôsobmi formovala môj život.
Moja mama bola slobodná matka,
ktorá cez deň pracovala v telekomunikačnej spoločnosti
a v noci predávala Tupperware (plastové nádoby),
aby som ja mala všetky možnosti.
Nakupovali sme s dvojitými kupónmi,
na splátky a v second handoch
a keď ochorela na štvrtú fázu rakoviny prsníka
a už nemohla pracovať,
uchádzali sme sa aj o potravinové poukážky.
A keď som sa ľutovala,
ako sa deväť či desaťročné dievčatá ľutujú,
hovorievala mi: "Moja drahá, na škále hlavných tragédií vo svete
tvoja nie je ani tri."
(Smiech)
A keď som si podala žiadosť na biznis školu
a bola som si istá, že to nezvládnem,
a že nikto, koho som poznala, to nedokázal,
išla som za mojou tetou, ktorá prežila roky bitiek od jej muža
a utiekla z manželstva plného týrania
iba s jej nedotknutou hrdosťou.
A ona mi povedala:
"Nikdy neber do úvahy limity ostatných ľudí."
A keď som sa sťažovala mojej starej mame,
veteránke druhej svetovej vojny,
ktorá pracovala 50 rokov vo filme,
a ktorá ma podporovala od mojich trinástich rokov,
že som bola vystrašená,
že ak by som odmietla vysnívané zamestnanie v ABC
kvôli výskumnému štipendiu v zámorí,
nikdy v živote by som nenašla prácu,
povedala: "Dievčatko, poviem ti dve veci.
Predovšetkým, nikto neodmieta Fulbrightovo štipendium
a po druhé, McDonald's robí nábor vždy."
(Smiech)
"Prácu si nájdeš. Urob ten veľký krok."
Ženy v mojej rodine
nie sú výnimkami.
Ženy v tejto miestnosti v L.A.
a po celom svete
nie sú výnimkami.
My nie sme špeciálna záujmová skupina.
My sme väčšina.
A príliš dlho
sme samy seba podceňovali
a boli sme nedocenené ostatnými.
Je čas dať si vyššie ciele,
čo sa týka žien,
viac investovať a rozmiestniť naše doláre tak,
aby z toho profitovali ženy po celom svete.
Môžeme spraviť rozdiel,
spraviť rozdiel nielen pre ženy,
ale pre globálnu ekonomiku,
ktorá zúfalo potrebuje ich prínos.
Spolu môžeme zabezpečiť,
že takzvané výnimky
sa stanú pravidlom.
Keď zmeníme spôsob, akým vidíme samy seba,
ostatní nás budú nasledovať.
A je čas pre nás všetkých
myslieť vo väčšom.
Ďakujem veľmi pekne!
(Potlesk)