(Piano)
(Sjunger) Det var gjort
När välsignelsen fått tona ut
Flammors sken har mjukt väckt oss från vår gyllne natt
Häpenhet
När jag vänder mig ser du på mig
Och jag vet Du är vid liv
Jag vet du ler
Och inget mer
I ett efter
Finns att vakna upp från sömn
Och din kärlek
Är den enda du kan se
Vi är efter
Hädanefter
Det finns skratt här
Efterdolt
I vårt krig
Frågade ingen nånsin varför då
Över oss
Spelar inget utom kärlek roll
Så dra bort med mig
Nu så är du nöjd med mig
Bara du och jag, du vet
Och inget mer
I ett efter
Finns att vakna upp från sömn
Och din kärlek
Är den enda du kan se
Vi är efter
Hädanefter
Det finns skratt här Efterdolt
Åh, vi är efter
Hädanefter
Det finns skratt här
Efterdolt
Oh
Tack.
(Applåder)
Tack så mycket.
(Applåder)
Tack.
Jag älskar deprimerande låtar.
(Skratt)
Ni vet?
Jag har skrivit såna i 15 år nu,
och ärligt talat så har jag under den tiden
börjat tro att de egentligen inte är deprimerande alls.
Jag tror faktiskt att de på något sätt är de viktigaste sånger vi har.
Sånger som sjunger om sorgsenhet,
om sorg,
om längtan,
om kärlekens mörkare sida,
undersidan av att leva -
det är de låtarna som jag aldrig tröttnar på att höra
och aldrig tröttnar på att skriva,
för de får mig att känna mig mindre ensam.
De rör vid en grundläggande del av att vara människa
som ofta kan vara gömd i rädsla och skam
och tryckt djupt ner där den dröjer kvar och ruttnar.
Men jag tror att genom att lyssna på de sångerna -
verkligen lyssna -
så kan vi återkänna dessa hårda känslor,
men på ett renande och läkande sätt.
På ett sätt som påminner oss, när vi lyssnar, att vi inte är ensamma i mörker.
Det finns en japansk fras känd som "mono no aware",
som betyder ungefär "det bitterljuva vemodet hos tingen",
eller patoset eller "ah"-heten hos tingen.
Det är en värdefull medvetenhet om förgänglighet,
dels en sorts mild, flyktig sorg när saker passerar förbi i livet,
dels en djupare, mjukt kvardröjande sorg
över förgängligheten i all verklighet.
"Mono no aware" kan finnas i många livsberättelser och ögonblick
och sånger.
Ett exempel i japansk kultur är firandet av körsbärsblomman.
Körsbärsblomman i sig själv är inte mer imponerande
än äppelblom eller apelsinblom,
men det som utmärker den är dess kortvarighet.
Körsbärsblommor faller inom en enda vecka,
kan viftas bort av den mjukaste bris,
och det gör den vackrare.
Den är ytterst ömtålig,
och ömtålighet ger livet dess vemod.
Eftersom jag är en glad kille
så finns det inget som tilltalar mig mer än det här, och -
(Skratt)
ni vet, jag tror att det har varit kärnan i mitt låtskrivande i åratal,
av vad som rör mig till att skriva,
vad som inspirerar mig att sjunga.
För smärta och sorg och tvivel,
när det framställs i musik, i sång -
när det görs vackert i poesi och målning,
kan det bygga gemenskap och släktskap
i vetskapen om att ingen av oss är ensam i mörkret.
Min nästa sång är en som jag kallar "Krossar mig",
och som namnet antyder
så är det inte en favorit på dansgolvet.
(Skratt)
Men den är inte eländig.
Den är full av kärlek och hopp.
Och jag tycker att den exemplifierar allt jag har pratat om.
Det är den första sången som jag har skrivit ur någon annans perspektiv,
närmare bestämt min mormors,
när hon lever vidare utan min avlidna morfar,
när hon upplever nya saker i sitt liv -
hennes barnbarn gifter sig,
får egna barn,
håller TED-föredrag -
medan hon lever utan
och medan hon saknar sin själsfrände.
Tack.
(Piano)
(Sjunger) Mitt allt, kan du vakna i dag?
Jag lovar att min trohet är hos dig
Jag ville visa hur jag har växt på vår plats
På vår plats är jag ej själv
Och jag vet att allt blir bra
Det är alltid värre Då när vintern satt sig fast
Och de kommer tillbaka, alla ord jag aldrig sa
Och det krossar mig Att du har gått från mig
Jag lever lyckligt än
Men jag känner skulden
Det är ofattbart De under jag får se
Vår värld förändrar mig
Men jag ska älska dig ändå
(Piano)
Åh, allt jag ser är längre numer
Fast kanske jag känns mindre och tiden rusar bort
Och allt jag vill visa
Hur alla barnbarnsbarnen
Har fått skratta som vi två för längesen
Jag har skrattat som vi två för längesen
Åh, det krossar mig att du har gått från mig
Jag lever lyckligt än
Men jag känner skulden
Åh, det är ofattbart De under jag får se
Vår värld förändrar mig
Jag ska älska dig ändå
Oh
Åh, det krossar mig
Att du har gått från mig
Jag lever lyckligt än
Men jag känner skulden
Det är ofattbart De under jag får se
Vår värld förändrar mig
Jag ska älska dig ändå
Åh, det krossar mig
Att du har gått från mig
Jag lever lyckligt än
Men jag känner skulden
Åh, det är ofattbart De under jag får se
Vår värld förändrar mig
Jag ska älska dig ändå
Tack så mycket.
(Applåder och jubel)