ביליתי כמעט שני עשורים
בצפיה במה שהופך אנשים לבעלי מזל יותר מאחרים
ובניסיון לעזור לאנשים להעצים את המזל שלהם
אתם רואים, אני מלמדת יזמות,
וכולנו יודעים שרוב המיזמים החדשים נכשלים,
וממציאים ויזמים זקוקים לכל המזל שהם יכולים להשיג.
אז מה זה מזל?
מזל מוגדר כהצלחה או כישלון שנגרם לכאורה כתוצאה של יד המקרה.
לכאורה.
זאת מילת המפתח.
זה נראה כיד המקרה
כי לעתים רחוקות אנו רואים את כל הגלגלים שמשפיעים על רמת המזל של אנשים.
אבל אני הבנתי, באמצעות התבוננות במשך זמן רב,
שמזל הוא לעתים רחוקות דומה למכת ברק,
מבודדת ודרמטית.
זה הרבה יותר דומה לרוח,
נושבת באופן תמידי.
לעתים היא רגועה,
ולעתים היא נושבת במשבים עזים,
ולפעמים הוא באה מכיוונים לא צפויים.
אז איך תופסים את רוחות המזל?
זה קל, אבל זה לא ברור מאליו.
אז אני עומדת לחלוק איתכם שלושה דברים
שאתם יכולים לעשות כדי לבנות מפרש שילכוד את רוחות המזל.
הדבר הראשון שאתם רוצים לעשות
הוא לשנות את מערכת היחסים שלכם עם עצמכם.
תהיו מוכנים לקחת סיכונים קטנים שידחקו אתכם מחוץ לגבול הנוחות שלכם.
עכשיו, כשאנחנו צעירים, אנחנו עושים את זה כל הזמן.
אנחנו חייבים לעשות את זה אם אנחנו רוצים ללמוד איך ללכת או לדבר
או לרכב על אופניים
או אפילו תורת הקוונטים. נכון?
אנחנו צריכים צריכים לעבור מאדם ששבוע אחד לא יודע איך לרכב על אופניים
לאדם ששבוע לאחר מכן יודע לרכב.
וזה דורש מאתנו לצאת מחוץ לגבול הנוחות שלנו
ולקחת כמה סיכונים.
הבעיה היא, ככל שאנחנו מתבגרים,
אנחנו כמעט ולא עושים את זה.
אנחנו די מקבעים את תחושת העצמי שלנו
ולא מתמתחים יותר.
עכשיו, אצל התלמידים שלי,
אני מבלה הרבה זמן בלתת להם עידודים
לצאת מחוץ לתחום הנוחות שלהם ולקחת כמה סיכונים.
איך אני עושה את זה?
ובכן, אני מתחילה בלתת להם למלא מדד סיכון.
זה בעצם כלי די כייפי שפיתחנו בכיתה שלנו
בו הם ממפים איזה סיכונים הם מוכנים לקחת.
ודי מהר מתברר להם
שלקיחת סיכונים אינה תהליך בינארי.
ישנם סיכונים אינטלקטואליים וסיכונים פיזיים וסיכונים כלכליים
וסיכונים רגשיים וסיכונים חברתיים וסיכונים אתיים וסיכונים פוליטיים.
וברגע שהם עושים את זה, הם משווים את פרופיל הסיכון שלהם מול אחרים,
ומהר מאוד הם מגלים שהם כולם שונים אחד מן השני.
אני אז מעודדת אותם להתמתח,
לקחת כמה סיכונים שיוציאו אותם מתחום הנוחות שלהם.
לדוגמא, אני יכולה לבקש מהם לקחת סיכון אינטלקטואלי
ולנסות להתמודד עם בעיה שהם לא התמודדו אתה לפני כן;
או סיכון חברתי, לדבר עם מישהו שיושב לידם ברכבת;
או סיכון רגשי,
אולי לספר למישהו שהם ממש אוהבים איך הם מרגישים כלפיהם.
אני עושה את זה בעצמי כל הזמן.
לפני כ12 שנה, הייתי על מטוס,
בטיסה ממש ממש מוקדם בבוקר בדרכי לאקוודור.
ובדרך כלל, אני פשוט שמה את האוזניות שלי
ונרדמת, מתעוררת, עובדת קצת,
אבל החלטתי לקחת סיכון קטן,
והתחלתי לדבר עם הבחור שישב לידי.
הצגתי את עצמי ולמדתי שהוא עוסק בהוצאה לאור.
מעניין.
בסופו של דבר הייתה לנו שיחה מרתקת.
למדתי הכל על עתיד תעשיית ההוצאה לאור.
אז בערך שלושת רבעי הזמן לתוך הטיסה,
החלטתי לקחת סיכון נוסף,
ופתחתי את הלפטופ שלי והראיתי לו הצעה לספר
שכתבתי על משהו שעשיתי בכיתה שלי.
והוא היה מאוד מנומס, הוא קרא את זה,
ואמר, "את יודעת מה, טינה? זה לא מתאים לנו,
אבל ממש תודה רבה שחלקת את זה איתי".
זה בסדר. הסיכון הזה לא הפיק תוצאות.
סגרתי את הלפטופ שלי.
ובסוף הטיסה החלפנו פרטי קשר.
כמה חודשים אחר כך, יצרתי אתו קשר,
ואמרתי, "מארק, האם תרצה לבוא לכיתה שלי?
אני בונה פרויקט על חשיבה מחודשת סביב הספר,
עתיד ההוצאה לאור".
והוא אמר, "בטח, אני אשמח".
אז הוא בא לכיתה שלי. והייתה לנו חוויה מעולה.
אחרי כמה חודשים, כתבתי לו שוב.
הפעם, שלחתי לו כמה קטעי וידאו
מפרויקט אחר שהסטודנטים שלי עבדו עליו.
הוא התעניין כל כך
באחד הפרויקטים שהסטודנטים עשו.
הוא חשב שאולי מסתתר שם ספר,
והוא רוצה להיפגש עם הסטודנטים האלה.
אני חייבת לומר לכם, קצת נפגעתי.
(צחוק)
אני מתכוונת, הוא רצה לכתוב ספר עם הסטודנטים שלי אבל לא איתי,
אבל אוקיי, הכל בסדר.
אז הזמנתי אותו לבוא, והוא והקולגות שלו באו לסטנפורד
ונפגשו עם הסטודנטים, ולאחר מכן, יצאנו לארוחת צהריים ביחד.
ואחד מהעורכים שלו אמר לי,
"היי, חשבת פעם לכתוב ספר?"
עניתי לו" "מצחיק שאתה שואל את זה".
והוצאתי את אותה ההצעה בדיוק
שהראיתי לבוס שלו שנה קודם.
בתוך שבועיים, היה לי חוזה,
ובתוך שנתיים, הספר מכר יותר ממיליון עותקים ברחבי העולם.
(מחיאות כפיים)
עכשיו, אולי תגידו,
"את ממש ברת מזל",
אבל ברור שהיה לי מזל,
אבל המזל הזה בא כתוצאה מסדרה של סיכונים קטנים שלקחתי,
שהתחילו בלומר שלום.
וכל אחד יכול לעשות את זה,
לא משנה איפה אתם בחיים שלך,
לא משנה איפה אתם בעולם --
אפילו אם אתם חושבים שאתם האדם הכי ביש מזל,
אתם יכול לעשות את זה על ידי לקיחת סיכונים קטנים שמוציאים אתכם מתחום הנוחות שלכם.
אתם מתחילים לבנות מפרש שילכוד את המזל.
הדבר השני שאתם רוצים לעשות
הוא לשנות את מערכת היחסים שלכם עם אנשים אחרים.
אתם צריכים להבין שכל מי שעוזר לכם במסע שלכם
מגלם תפקיד עצום בהשגת המטרות שלכם.
ואם לא תראו את הכרת התודה שלכם,
לא רק שלא תסגרו את המעגל הזה,
אלא שאתם מפספסים הזדמנות.
כשמישהו עושה משהו עבורכם,
הם מקדישים לכם את הזמן
אותו הם יכלו להקדיש לעצמם או על מישהו אחר,
ועליכם להכיר במה שהם עושים.
עכשיו, אני מנהלת שלוש תכניות עמיתים בסטנפורד,
וקשה מאוד להתקבל אליהן,
וכשאני שולחת מכתבים לאותם סטודנטים שלא התקבלו לתכנית,
אני תמיד יודעת שיהיו כאלה שיתאכזבו.
חלק מהאנשים שמתאכזבים שולחים לי תגובה ומתלוננים.
חלקם שולחים תגובה
ושואלים מה הם יכולים לעשות כדי להצליח יותר בפעם הבאה?
ומדי פעם,
מישהו שולח לי תגובה המודה לי על ההזדמנות.
זה קרה לפני בערך שבע שנים.
אדם צעיר בשם בריאן שלח לי תגובה יפה ואמר,
"אני יודע שפעמיים לא התקבלתי לתכנית,
אבל אני רוצה להודות לך על ההזדמנות.
למדתי כל כך הרבה במהלך תהליך הקבלה".
וכל כך התרשמתי מאצילות הרוח של התגובה שלו
שהזמנתי אותו לבוא ולפגוש אותו.
ובילינו זמן קצר בשיחה ובישלנו רעיון
לפרויקט למידה עצמאית ביחד.
הוא היה חבר בנבחרת הפוטבול בסטנפורד,
והוא החליט לעשות פרויקט הבוחן מנהיגות בהקשר הזה.
למדנו להכיר אחת את השני ממש טוב במהלך הרבעון ההוא,
והוא לקח את הפרויקט שהתחיל לעבוד עליו
במחקר עצמאי
והפך אותו, בסופו של דבר, לחברה שנקראת Play for Tomorrow,
בה הוא מלמד ילדים מרקעים מוחלשים
איך, בעצם, ליצור את החיים שהם חולמים לחיות.
עכשיו, הדבר החשוב בסיפור הזה
הוא ששנינו, בסופו של דבר, הצלחנו לתפוס את רוחות המזל
כתוצאה ממכתב התודה שלו.
אבל אלו היו רוחות שלא צפינו אותם מלכתחילה.
במהלך כמה השנים האחרונות,
פיתחתי כמה טקטיקות בחיים שלי
לעזור לי ממש לטפח את הכרת הטובה.
הטקטיקה הכי אהובה עלי היא שבסופו של כל יום,
אני מסתכלת בלוח השנה שלי ונזכרת בכל האנשים שנפגשתי אתם,
ואני שולחת מכתבי תודה לכל אחד מהם.
זה לוקח רק כמה דקות,
אבל בסוף כל יום,
אני מרגישה ממש מלאת הכרת טובה והערכה,
ואני מבטיחה לכם שזה הגביר את המזל שלי.
אז ראשית, אתם צריכים לקחת כמה סיכונים ולצאת מתחום הנוחות שלכם.
שנית, אתם צריכים להראות הערכה.
ושלוש, אתם רוצים לשנות את היחס שלכם לרעיונות.
רוב האנשים בוחנים רעיונות חדשים בהם הם נתקלים ושופטים אותם.
"זה רעיון מצוין" או "זה רעיון נורא".
אבל למעשה זה הרבה יותר מורכב.
רעיונות אינם רק טובים או רעים.
ולמעשה, הזרעים של רעיונות נוראיים הם לרוב משהו די מרשים.
אחד מהתרגילים הכי אהובים עלי בקורסים שלי על יצירתיות
הוא לעזור לתלמידים לטפח גישה של התבוננות ברעיונות נוראיים
דרך העדשה של אפשרויות.
אז אני נותנת להם אתגר:
לחשוב על רעיון למסעדה חדשה.
הם צריכים לחשוב על הרעיונות הכי טובים למסעדה חדשה
והרעיונות הכי נוראיים למסעדה חדשה.
אז הרעיונות הכי טובים הם דברים כמו מסעדה בפסגת הר
עם שקיעה מדהימה,
או מסעדה על סירה עם נוף משגע.
והרעיונות הנוראיים הם דברים כמו מסעדה באמצע מזבלה,
או מסעדה עם שירות לקוחות מזעזע, ממש מטונפת,
או מסעדה שמגישה סושי מקקים.
(צחוק)
אז הם מגישים לי את כל הרעיונות,
אני קוראת את הרעיונות הטובים בקול,
ואז קורעת אותם לגזרים וזורקת אותם.
אז אני לוקחת את הרעיונות הנוראיים ומחלקת אותם מחדש.
לכל קבוצה יש עכשיו רעיון שקבוצה אחרת חשבה שהוא נורא,
והאתגר שלהם הוא להפוך אותו למשהו מבריק.
הנה מה שקורה.
בתוך בערך 10 שניות, מישהו אומר, "זה רעיון מעולה".
ויש להם בערך 3 דקות לפני שהם צריכים להציג את הרעיון לפני הכיתה.
אז המסעדה באמצע המזבלה? למה היא הופכת?
ובכן, הם אוספים את כל השאריות ממסעדות גורמה
שהיה אמור להזרק,
ויש להם מסעדה אחרת בעלת מחירים הרבה יותר זולים,
עם כל השאריות.
די מגניב?
או המסעדה המטונפת עם שירות הלקוחות הנורא?
ובכן, היא הופכת למסעדה שהיא מסלול הכשרה
לכל בעלי המסעדות העתידיים שם הם לומדים איך להימנע מכשלים.
והמסעדה עם הסושי מקקים?
היא הופכת לסושי-בר
עם כל מיני מרכיבים מעניינים ואקזוטיים.
אם תסתכלו מסביב על החברות,
היוזמות הממש חדשניות,
אלו שאנחנו עכשיו לוקחים כמובן מאליו ששינו את חיינו,
ובכן, אתם יודעים מה?
הן כולן התחילו כרעיונות משוגעים.
הם התחילו רעיונות שכשהציגו אותם בפני אחרים,
רוב האנשים אמרו, "זה מטורף, זה לא יצליח אף פעם".
אז, כן, לפעמים אנשים נולדים לתוך מציאות נוראה,
ולפעמים, מזל הוא כמו מכת ברק
שפוגע בנו עם משהו נפלא או נורא.
אבל רוחות המזל תמיד נמצאות שם,
ואם אתם מוכנים לקחת כמה סיכונים,
ואם אתם באמת מוכנים לצאת ולהראות הערכה
ומוכנים ממש לבחון רעיונות אפילו אם הם משוגעים,
דרך העדשה של אפשרויות,
תוכלו לבנות מפרש יותר ויותר גדול ללכוד את רוחות המזל.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)