Har du set en baby lære at kravle?
For, som enhver forældre ved, er det gribende.
Først vrikker de rundt på gulvet,
som regel baglæns,
men så slæber de sig forlæns
og de trækker sig selv op og stå
og vi klapper alle.
Og den simple bevægelse frem og op
er den mest basale retning for fremskridt, vi mennesker kender.
Den findes også i vores historie om evolutionen.
Fra vores vadende forfædre, til den stående Homo Erectus,
til Homo Sapiens altid vist, som en mand
midt i en bevægelse.
Så, det undrer ikke, at vi gerne vil tro
at den økonomiske proces vil tage samme form,
som den altid stigende linje af vækst.
Det er tid til at tænke anderledes,
til at gentænke den form for fremskridt.
For i dag har vi økonomier,
som har brug for at vokse, uanset om det får os til at trives.
Og hvad vi har brug for, specielt i de rigeste lande,
er økonomier, der er i stand til at trives,
uanset om de vokser eller ej.
Ja, det er et lidt flabet ord,
der fordrer en radikal ændring af vores tankegang.
Men jeg tror, at det er et skift vi har brug for,
hvis menneskeheden fortsat skal trives sammen i dette århundrede.
Så, hvor kommer denne besættelse af vækst fra?
Tja, BNP, Bruttonationalprodukt,
er blot den samlede pris på varer og tjenester
solgt i en økonomi på et år.
Det var opfundet i 1930'erne,
men det blev hurtigt til det primære mål indenfor politikplanlægning.
Så meget, at selv i dag i de rigeste lande,
tror regeringer, at løsningen til økonomiske problemer
ligger i mere vækst.
Hvordan det er sket
forklares bedst gennem klassikeren fra 1960 af W.W. Rostow.
Jeg elsker den så meget, at jeg har en af førsteudgave.
"Den økonomiske udviklings faser: et ikke-kommunistisk manifest".
(Latter)
Du kan ligefrem lugte politikken, ikke sandt?
Og Rostow forklarer, at alle økonomier
har fem stadier af vækst, de skal igennem:
først, traditionelt samfund, hvor den nationale produktion er begrænset
af dens teknologi, dens institutioner og tankegang.
Men så kommer forudsætningerne for afgang,
hvor vi får begyndelsen på bankindustrien,
mekaniseringen af arbejde
og troen på, at vækst er nødvendigt for noget større end dig selv,
som f.eks. national værdighed eller et bedre liv for børnene.
Så afgang, hvor renters rente er bygget ind i de økonomiske institutioner
og vækst bliver den normale tilstand.
Nr. fire; driften til modenhed, hvor man kan have enhver industri, man ønsker,
uanset din base for naturressourcer.
Og den femte og sidste fase; storforbrugets tid,
hvor folk kan købe alle de goder, de ønsker,
som cykler og symaskiner -
husk det her var 1960'erne.
Du kan høre den indirekte flymaskine-metafor i denne historie.
Men dette fly er ulig enhver anden,
for det kan aldrig få tilladelse til at lande.
Rostow efterlod os flyvende mod solnedgangen af storforbug
og han vidste det.
Som han skrev;
"Og så bliver spørgsmålet,
hvor historien kun giver os stykker af svaret.
Hvad gør vi, når stigningen i indkomst mister charmen?"
Han spurgte spørgsmålet, men han besvarede det aldrig. Her er hvorfor;
Året var 1960.
Han var rådgiver til præsidentkandidaten John F. Kennedy,
som løb til valget med et løfte om fem procent vækst.
So Rostow's opgave var at holde flyet i luften -
ikke at spørge, hvordan og hvornår det kunne få tilladelse til at lande.
Så her er vi, flyvende mod solnedgangen af storforbrug
over et halvt århundrede senere,
med økonomier, som forventer, efterspørgser og er afhængige af
uendelig vækst,
fordi vi er finansielt, politisk og socialt afhængige af det.
Vi er finansielt afhængige af vækst, fordi nutidens finansielle system
er indrettet til at jagte det største monetære afkast.
De sætter børsnoterede firmaer under konstant pres
for at levere øget salg, øget markedsandel og voksende profit
og fordi banker skaber penge som gældskabende renter,
som må tilbagebetales.
Vi er politisk afhængige af vækst,
fordi politikere vil hæve skatteindtægterne
uden at hæve skatterne
og en voksende GDP virker, som en sikker måde at gøre det på.
Og ingen politiker vil miste deres plads i G-20 familiefotoet.
(Latter)
Men hvis deres økonomi stopper med at vokse, mens de andres fortsætter -
Tja, så bliver de smidt ud af det næste magtcenter.
Og vi er socialt afhængige af vækst,
takket være et århundrede med forbruger-propaganda,
hvilket fascinerende nok var skabt af Edward Bernays,
Sigmund Freuds nevø,
som opdagede, at hans onkels psykoterapi
kunne blive til lukrativ detail terapi,
hvis vi kunne blive overbevist om, at vi genskaber os selv,
hver gang vi køber noget nyt.
Ingen af disse afhængigheder er uovervindelige,
men de fortjener alle langt mere opmærksomhed, end de pt. får,
for se hvor vejen fører os hen.
Verdens BNP er 10 gange højere end i 1950
og den vækst har skabt velstand for milliarder af mennesker,
men den globale økonomi er også blevet utroligt splittende,
hvor størstedelen af rigdommen
tilfalder blot en brøkdel af verdens rigeste.
Og økonomien er blevet utroligt degenererende,
hvor den hurtigt destabiliserer denne skrøbeligt balanceret planet,
som vores liv er afhængige af.
Vores politikere ved det, så de tilbyder nye destinationer for vækst
Du kan have grøn vækst, inkluderende vækst
smart, robust og balanceret vækst.
Vælg enhver fremtid du vil, så længe du vælger vækst.
Jeg tror det er på tide at få en større ambition, en meget større en,
for menneskehedens udfordring i det 21. århundrede er tydelig:
At møde alle folks behov
med de midler vi har her på denne fantastisk unikke og levende planet,
så vi og resten af naturen kan trives.
Denne form for fremskridt kan ikke måles i penge.
Vi har brug for et instrumentbræt af indikatorer.
Og da jeg satte mig ned og forsøgte at tegne et billede af, hvad det kunne ligne,
uanset hvor mærkeligt det lyder,
så kom det til at ligne en doughnut.
Jeg ved det, jeg beklager,
men lad mig introducerer dig for den ene doughnut,
som måske vil vise sig at være god for os.
Så forestil dig menneskehedens ressourcebrug udstråler fra midten.
Det hul inde i midten er et sted,
hvor folk ikke får opfyldt livets basale behov.
De har ikke maden, sundhedsydelserne, uddannelsen, en politisk stemme, boligen,
som alle mennesker behøver for et værdigt liv med muligheder.
Vi vil have alle ud af hullet, over det sociale fundament
og ind i den grønne doughnut.
Men, og det er et stort men,
vi kan ikke lade vores kollektive brug af ressourcer overskyde den ydre cirkel;
miljøloftet,
for der putter vi så meget pres på denne fantastiske planet,
at vi begynder at sparke den ud af balance.
Vi forsager klimanedbrud, vi syrner havene,
skaber hul i ozonlaget,
skubber os selv over planetens grænser
for dets livgivende system, som de seneste 11.000 år har
gjort denne planet til et så velvilligt hjem for menneskeheden.
Så denne tosidede udfordring for at møde alles behov
indenfor planetens midler,
det kræver en ny form for fremskridt,
der ikke inkluderer denne evigt voksende linje af vækst,
men et godt sted for menneskeheden,
der trives i en dynamisk balance mellem fundamentet og loftet.
Og jeg var virkelig overrasket, da jeg tegnede billedet
og så, at symbolet for velfærd i mange gamle kulturer
afspejler den samme fornemmelse af dynamisk balance,
fra Maori Takarangi
til taoisten Yin Yang, den buddhistiske endeløse knude,
den keltiske dobbeltspiral.
Så kan vi finde denne dynamiske balance i det 21. århundrede?
Tja, det er det store spørgsmål,
for som disse røde kiler viser, så er vi lige nu langt fra at være i balance.
Vi kommer til kort og overskrider på samme tid.
Kig ind hullet og du kan se millioner eller milliarder af mennesker i verden,
som stadig ikke får opfyldt deres mest basale behov.
Og vi har alligevel overskudt mindst fire af disse grænser for planeten
og risikerer irreversibel påvirkning på klimanedbrud
og kollaps i økosystemet.
Det er tilstanden på vores menneskehed og vores planet.
Vi folket af det 21. århundrede
det her er vores selfie.
Ingen økonom fra det sidste århundrede så dette billede,
så hvordan kan vi forestille os, at deres teorier
kan stå imod dens udfordring?
Vi har brug nye ideer,
for vi er den første generation til at se dette
og muligvis den sidste med en reel chance for at vende udviklingen.
Ser du, det 20. århundredes økonomer svor, at hvis vækst skaber ulighed,
skal vi ikke prøve at omfordele
for mere vækst vil udligne det igen.
Hvis vækst skaber forurening,
prøv ikke at regulere det, for mere vækst vil gøre tingene rene igen.
Men det viser sig, at det gør det ikke
og det vil det ikke.
Vi har brug for at skabe økonomier, som er designet til at takle både
de områder hvor vi kommer til kort og dem vi overskrider.
Vi har brug for økonomier som er designet til at regenerere og fordele.
Ser du, vi har arvet degenererende industrier.
Vi tager jordens materialer og laver ting vi vil have,
bruger det lidt, ofte kun én gang, og smider det så væk.
Og det presser vores planets grænser,
så vi er nødt til at vende pilene rundt
og skabe økonomier, som samarbejder med og i den levende verdens harmoni,
så ressourcer aldrig bliver brugt op men bliver brugt igen og igen.
Økonomier der løber på solskin,
hvor affald fra en proces er føde for den næste.
Og denne form for regenererende design dukker op overalt.
Over hundrede byer verden rundt, fra Quito til Oslo,
fra Harara til Hobart,
generere allerede mere end 70% af deres elektricitet
fra sol, vind eller bølger.
Byer som London, Glasgow, Amsterdam er pionerer indenfor cirkulær by design
og finder måder at vende affald fra en by-proces
til føde for den næste.
Og fra Tigray, Etiopien til Queensland, Australien,
regenererer landmænd og skovriddere engang øde landskaber,
så de atter vrimler med liv.
Men såvel som at være regenererende
må vores økonomier være designet til at fordele,
og vi har hidtil usete muligheder for at få det til at ske,
for det 20. århundrede centraliserede teknologi,
institutioner,
og koncentrerede velstand, viden og magt ned i få hænder.
Dette århundrede kan vi designe vores teknologi og institutioner
til at fordele velstand, viden og handlefrihed til alle.
I stedet for fossil afbrænding og produktion på stor skala
har vi fornyende energinetværker, digitale platforme og 3D print.
200 år under virksomhedernes kontrol af ejendomsret er vendt
af åbne, dobbelt tjekkede videns lagre.
Og virksomheder, som stadig søger efter det højeste afkast
til deres aktionærer,
er lige pludselige gammeldags
sammenlignet med sociale virksomheder designet til at skabe
flere former for værdi og dele den med alle i deres netværk.
Hvis vi kan udnytte den nye teknologi,
fra kunstig intelligens til blockchain,
til internettet, til materiel videnskab,
hvis vi kan udnytte alt det i omfordelende tjenester
kan vi sikre at sundhedspleje, uddannelse, finans, energi og en politisk stemme
når ud og giver selvfølelse til dem der har mest brug for det.
For ser du, regenererende og omfordelende design
skaber vilde muligheder i det 21. århundredes økonomi.
Så hvor efterlader det Rostows fly tur?
Altså, nogen tror stadig på uendelig grøn vækst,
de tror at grundet dematerialisering,
kan eksponentiel BNP-vækst fortsætte for evigt, mens ressourceforbrug falder.
Men se på tallene. Flyveturen er det rene utopi.
Ja, vi har brug for at dematerialisere vores økonomier,
men afhængigheden af uendelig vækst kan ikke frakobles forbrug af ressourcer
på et tilstrækkeligt niveau
der bringer os tilbage indenfor de miljømæssige begrænsninger
Jeg ved, at det er en ny måde at se vækst på,
for vækst er godt, ikke?
Vi vil ha' at vores børn skal vokse, at vores haver skal vokse.
Ja, se bare på naturen og vækst det er en naturlig kilde til liv.
Det er en fase, og mange økonomier, som Etiopien og Nepal,
er i den fase i dag.
Deres økonomier vækster med syv procent om året.
Men se på naturen igen,
for fra vores børns fødder, til Amazon skoven,
er der intet i naturen, der vokser for evigt
Ting gror, de vokser op, og de modner,
og det er kun ved at gøre sådan,
at de kan overleve i længere tid.
Vi ved det allerede.
Hvis jeg fortalte jer, om min ven som var hos lægen,
som fortalte hende, at hun havde vækst.
Så er det helt anderledes,
fordi vi intuitivt forstår, at når noget prøver at vokse for evigt
indenfor et sundt, levende legeme,
så er det en trussel til hele legemets sundhed.
Så hvorfor tror vi at vores økonomier
skulle være det ene system der kunne vende denne tendens,
og kunne vækste for evigt?
Vi har presserende brug for finansielle, politiske og sociale innovationer,
der gør det muligt at løse vores strukturelle afhængighed af vækst,
så vi i stedet kan fokusere på at trives og skabe balance
inden for de sociale og miljømæssige grænser i "the doughnut".
Og hvis ideen om grænser føles indelukket,
så tænk over det.
For verdens mest opfindsomme mennesker
bruger grænser som en kilde til deres kreativitet.
Fra Mozart på hans fem-oktav klaver,
Jimi Hendrix på sin seksstrengede guitar,
Serena Williams på en tennisbane,
det er grænser det frigiver vores fulde potentiale.
Og "the doughnut's" grænser giver menneskeheden mulighed for at trives
med grænseløs kreativitet, deltagelse, tilhørsforhold og hensigt.
Det kræver al opfindsomhed vi har for at nå i mål,
så kom med det,
Tak.
(Bifald)