Я пригадую, як одного ранку, коли я був у третьому класі,
мама відправила мене до школи і дала мені з собою ганську страву "фуфу".
(Сміх)
Фуфу – це біла кулька крохмалю із їстівної маніоки.
Її подають разом із рідким супом темно-оранжевого кольору.
До цього супу додають курку та/або яловичину.
Моя мама вважала, що ця смачна,
ароматна страва зігріватиме мене в холодний день.
Коли я під час обіду відкрив свій термос,
і в повітрі рознісся цей новий запах,
моїм друзям це не сподобалось.
(Сміх)
"Що це?" – запитав один із моїх друзів.
Я відповів: "Фуфу".
(Сміх)
"Гм, пахне дивно. Що таке фуфу?" – спитали вони.
Від їхньої реакції я втратив апетит.
Я благав маму більше ніколи не давати мені фуфу на обід до школи.
Я просив її робити бутерброди, або ж суп із локшиною та курятиною,
чи будь-яку іншу їжу, яку їли мої друзі.
Це був один з найперших випадків,
коли я почав помічати різницю між тим, що було особливим для моєї родини,
і тим, що було звичним для інших –
тобто, між ганським, африканським
і американським.
Я – американець першого покоління.
Мої батьки іммігранти.
Насправді, мій батько, Габрієль, переїхав до США понад 50 років тому.
Він прибув до Нью-Йорка
із міста Кумасі, на півночі Гани,
у Західній Африці.
Він навчався у школі, здобув ступінь бакалавра
з бухобліку.
І, зрештою, став бухгалтером.
Моя мама, Джорджина приїхала до нього кілька років потому.
Вона любила моду
і працювала на швейній фабриці у нижньому Манхеттені,
доки не зібрала достатньо коштів, щоб відкрити власну крамницю
жіночого одягу.
Я вважаю себе американцем,
африканцем,
і ганцем.
Мільйони людей у всьому світі поєднують в собі
різні етнічні категорії: вони можуть бути
ямайськими канадцями, корейце- американцями чи нігерійцями-британцями.
І у всіх них є риса, яка відрізняє нас від інших –
це те, що ми народились та виросли не на батьківщині наших батьків,
саме тому нас дуже часто розуміють неправильно,
крізь призму вузького світогляду.
Я виріс у Нью-Йорку, місті, яке стало домом для найбільшої кількості іммігрантів
серед усіх міст США.
Ви можете подумати, що якщо іммігрант
першого покоління
виріс у Нью-Йорку, то йому буде легко знайти місце під сонцем.
Але протягом всього мого дитинства
траплялися моменти, які дали мені зрозуміти,
до яких різних світів я належу.
Коли я був у п'ятому класі, один учень запитав мене,
чи мої батьки біженці.
Я не знав, що означає це слово.
Він пояснив мені, що, як сказали його батьки,
біженці – це люди із Африки, що прибули до Америки,
шукаючи порятунку від смерті, голоду та хвороб.
Я запитав про це своїх батьків, але вони трохи розсміялись.
І не тому, що це було смішно, а тому, що це було узагальнення.
Вони запевнили мене, що в Гані вони не бідували,
і переїхали до США за власним бажанням.
(Сміх)
Коли я дорослішав, питання ставали складнішими.
У середній школі
я навчався із багатьма темношкірими американцями.
Більшість із них не могли збагнути, чому у мене інша вимова,
або чому мої батьки були не схожими на їхніх.
Один учень запитав: "Ти справді темношкірий?"
Ну, я вважав себе темношкірим.
(Сміх)
Здавалось, вигляд моєї шкіри вказував саме на це.
(Сміх)
Я запитав про це у батька, і він розповів, що був збентеженим
важливістю питання про колір шкіри, коли він вперше прибув до США.
Він пояснив мені, що у Гані всі люди темношкірі,
тому він ніколи про це не думав.
Але у США все по-іншому.
(Сміх)
Проте він завжди повторював: "Ти африканець.
Пам'ятай про це."
І він завжди це підкреслював,
попри те, що багато мешканців Африки вважали б мене
лише американцем.
Ці непорозуміння та складні культурні питання
цікавлять не лише дітей.
Дорослі теж не знають, ким є іммігранти.
Якщо глянути на сучасні тенденції,
якби я вас запитав:
яка діаспора у США зростає найшвидше?
Що б ви відповіли?
9 із 10 людей відповіли б: "латиноамериканці",
та насправді, це іммігранти з Африки.
А як щодо освіти?
Яка діаспора є найосвіченішою?
Більшість припустила б, що це азіати, але це, знову ж-таки, африканці.
Навіть у питаннях політики,
чи знали ви, що три із восьми країн,
чиїм громадянам заборонений в'їзд,
це країни Африки?
Багато людей вважає, що ті проблемні мусульмани живуть лише
на Середньому Сході,
та багато тих, хто страждає від санкцій – африканці.
Отже, коли розглядаємо проблеми освіти, політики, та релігії,
багато наших суджень про іммігрантів помилкові.
Навіть якщо взяти щось на кшталт кадрового різноманіття та інклюзії,
якби я спитав вас, у кого за ознаками статі та етнічної групи
найменше шансів зайняти вищі керівні посади,
що б ви відповіли?
Цього разу не африканці.
(Сміх)
Найменше шансів на підвищення мають
не темношкірі і не латиноамериканці,
насправді, найменше шансів у азіаток.
Запис цих історій та проблем – частина моєї роботи
цифрового оповідача,
який використовує технології, щоб зробити ці історії доступнішими.
Цього року я відкрив галерею із портретами та історіями із перших вуст
як частину проекту під назвою "Enodi".
Його мета – привернути увагу до іммігрантів, таких, як я,
іммігрантів першого покоління, котрі пам'ятають про своє походження,
про країни, де їх виховували,
і про те, як вони розуміють поняття "темношкірий".
Це місце стало віртуальним домом для тих, кого неправильно розуміють
на батьківщині.
Мільйони енодців
використовують дефіси між назвами їхніх батьківщин
та місцями, де вони мешкають у США,
Канаді, Британії чи Німеччині.
Насправді, багато з ваших знайомих можуть виявитись
членами цієї групи.
Серед них актори Ісса Ре та Ідріс Ельба.
Колін Пауелл,
колишній Генеральний прокурор Ерік Холдер,
екс-президент США Барак Обама.
Усі вони – діти іммігрантів із Африки чи Карибських островів.
Але що ви знаєте про нас?
Ця складна навігація
базується не лише на досвіді іммігрантів першого покоління.
Наші культури
переплелись із культурами американців та європейців настільки,
що ви здивуєтесь, наскільки важлива наша роль
для вашого минулого і майбутнього.
Отже, розпочнімо цю дискусію, і ви побачите,
якими іммігранти є насправді,
ви побачите, що ми не зовсім відповідаємо тим характеристикам
чи обмеженим медіастереотипам,
або навіть є не тими, ким можемо здаватись.
У нашому плавильному котлі змішались різні культури,
і якщо щось у цьому котлі має незвичний для вас запах,
(Сміх)
не відвертайте свого носа.
Попросіть нас поділитись.
Дякую.
(Оплески)