Sećam se jednog jutra kad sam bio treći razred,
mama me je poslala u školu sa ganjanskim glavnim jelom "Fufu".
(Smeh)
Fufu je bela ukrućena lopta, napravljena od tapioke,
i sevira se uz blagu supu, koja je tamno narandžaste boje,
i sadrži piletinu i/ili govedinu.
Pikantna je, jelo sa puno ukusa,
za koje je majka mislila da će me držati toplim po hladnom danu.
Kada sam otišao da ručam, i kad sam otvorio termos,
ispuštajući ove nove mirise u vazduh,
moji prijatelji nisu pogodno reagovali.
(Smeh)
"Šta je to?", jedan od njih je pitao.
"To je fufu", odgovorio sam.
(Smeh)
"Fuj, to čudno miriše. Šta je fufu?", pitali su.
Zbog njihove reakcije sam izgubio apetit.
Molio sam mamu da me više ne šalje sa fufuom.
Tražio sam da mi napravi sendviče ili pileću supu
ili bilo koju drugu hranu koju su moji prijatelji jeli.
Ovo je bio jedan od prvih puta
kada sam počeo da primećujem razlike između toga
šta je jedinstveno za moju porodicu, a šta je bilo uobičajeno za sve ostale.
Šta je bilo ganjanski, šta afrički, a šta američki.
Ja sam prva generacija Amerikanaca.
Oba moja roditelja su imigranti.
U stvari, moj otac, Gabrijel, je došao u Ameriku skoro pre 50 godina.
Stigao je u Njujork iz grada Kumasi
u severnom delu Gane, u zapadnoj Africi.
Došao je zbog škole, stekavši diplomu iz računovodstva
i na kraju je postao računovođa.
Moja majka, Džordžina, mu se pridružila kasnije.
Imala je ljubav prema modi
i radila je u fabrici za šivenje na donjem Menhetnu,
dok nije uštedela dovoljno da otvori svoju radnju ženske odeće.
Smatram se Amerikancem
i Afrikancem
i Gancem.
Postoje milioni ljudi širom sveta
koji žongliraju ovim različitim klasifikacijama.
Mogu biti Jamajčani-Kanađani ili Koreanci-Amerkanci ili Negerijci-Britanci.
Ali ono što čini naše priče i iskustva drugačijim
je to što smo mi rođeni i odgajani u zemlji drugačijoj od naših roditelja.
i ovo može da prouzrokuje da budemo neshvaćeni
kada smo gledani kroz uske objektive.
Odrastao sam u Njujorku, koji je kuća najvećem delu imigranata
bilo gde u Americi.
Mislili biste da, odrastanjem na mestu kao što je Njujork
bilo bi lako za osobu prve generacije da nađe svoje mesto.
Ali kroz celo detinjstvo
bilo je trenutaka koji su formirali moje shvatanje
različitih svetova kojima sam pripadao.
Kad sam bio u petom razredu, jedan učenik me je pitao
da li su moji izbeglice.
Nisam znao šta ta reč znači.
Objasnio mi je da su mu roditelji rekli
da su izbeglice ljudi iz Afrike koji su došli u Ameriku
da bi izbegli smrt, gladovanje i bolest.
Pitao sam roditelje i smejali su se malo,
ne zato što je bilo smešno nego zato što je to generalizacija.
Uverili su me da su imali dovoljno da jedu u Gani,
i da su svojevoljno došli u Ameriku.
(Smeh)
Ova pitanja su postala komplikovanija kako sam odrastao.
Osnovna škola je bio prvi put
da sam išao u školu sa velikim brojem crnih Američkih učenika.
I mnogi nisu mogli da shvate zašto sam zvučao drugačije od njih
ili zašto su moji roditelji izgledali drugačije od njihovih.
"Jesi li ti uopšte crnac?", jedan učenik me je pitao.
Mislio sam da jesam.
(Smeh)
Mislio sam da je moj ten to rešio.
(Smeh)
Pitao sam oca za to i on je bio zbunjen
zbog značaja toga kada je došao u Ameriku.
Objasnio mi je da, kada je bio u Gani, svi su bili crni,
tako da nikad nije razmišljao o tome.
Ali u Americi se o tome priča.
(Smeh)
Ali bi rekao: "Ti si Afrikanac.
Zapamti to."
I naglasio bi ovo,
iako bi me mnogi Afrikanci na kontinentu jedino smatrali
samo Amerikancem.
Ove zablude i kompleksni kulturni problemi
nisu samo pitanja mladih.
Odrasli ne znaju ko su imigranti.
Ako pogledamo sadašnje trendove,
da sam vas pitao: koja je najbrže rastuća
imigrantska demografija u Americi,
za koju mislite da bi bila?
9 od 10 ljudi mi kažu Latinoamerikanci,
ali su zapravo Afrički imigranti.
Šta mislite za akademike?
Koja je najobrazovanija imigrantska demografija?
Mnogo ljudi misli da su to Azijati, ali su zapravo afrički imigranti.
Čak i u političkim pitanjia
da li ste znali da 3 od 8 zemalja
u takozvanim "zabranjenim zemljama"
su Afričke zemlje?
Mnogo ljudi misli da oni označeni Muslimani žive samo na Bliskom istoku,
ali mnogo onih kojima je zabranjeno su Afrikanci.
O problemima edukacije politike i religije,
dosta stvari koje mi pretpostavljamo o imigrantima su netačne.
Čak i ako pogledamo raznolikost na radnom mestu i uključivanje,
da vas pitam koji rodno-etnički spoj
je manje verovatan da bude unapređen na višu menadžersku poziciju,
koji biste mislili da je u pitanju?
Odogovor nije Afrikanci ovog puta.
(Smeh)
I nisu crne žene ili muškarci,
i nisu latino žene ni muškarci.
Azijatkinje su te koje imaju najmanje šansi da budu unapređene.
Sakupljanje ovih priča i problema je
deo mog posla kao digitalnog pripovedača
koji koristi tehnologiju da olakša ljudima nalaženje ovih priča.
Ove godine sam pokrenuo online galeriju portreta
i neposredne naloge za projekat "Enodi".
Cilj "Enodija" je da istakne prvu generaciju imigranata kao što sam ja
koji nose ovo srodstvo za zemlje u kojima smo odrasli,
za zemlje porekla,
i za ovaj koncept "crnila".
Napravio sam ovo mesto da bude sajberkuća za nas koji su neshvaćeni
u različitim domovinama.
Ima na milione Enodija
koji koriste crtice da povežu zemlje porekla
sa različitim domovima u Americi
ili Kanadi ili Britaniji ili Nemačkoj.
U stvari, mnogi ljudi koje vi znate su Enodi.
Glumci Isa Rej i Idris Elba su Enodi.
Kolin Pauel,
nekadašnji državni tužilac Erik Holder,
nekadašnji predsednik Amerike, Barak Obama,
su svi deca afričkih ili karipskih imigranata.
Ali koliko znate o nama?
Ova komplikovana navigacija
nije samo iskustvo ljudi prve generacije.
Mi smo toliko isprepletani
sa životima i kulturom ljudi u Severnoj Americi i Evropi,
da biste bili iznenađeni koliko smo mi presudni
za vaše istorije i budućnost.
Tako da, uključite nas u razgovor.
Otkrijte ko su zapravo imigranti
i vidite nas odvojeno od karakterizcija
ili ograničenih medijskih interpretacija
pa čak i od toga za koga se činimo da smo.
Mi smo kotlovi pretapanja kulture,
i ako vam nešto u tom kotlu miriše na novo ili drugačije,
(Smeh)
ne podižite nos.
Zamolite nas da podelimo.
Hvala vam.
(Aplauz)