Îmi amintesc că într-o dimineață pe când eram în clasa a treia,
mama m-a trimis la școală cu o mâncare ghaneză numită fufu.
(Râsete)
Fufu este o bilă albă de amidon făcută din cassava,
care se servește cu o supă ușoară, de culoare portocaliu închis
și conține pui și/sau vită.
Este o mâncare savuroasă și aromată
care, credea mama, îmi va ține de cald într-o zi rece.
La prânz, când am deschis termosul,
eliberând aceste noi mirosuri în aer,
prietenii mei nu au reacționat favorabil.
(Râsete)
„Ce e asta?” a întrebat unul dintre ei.
„Este fufu”, am răspuns.
(Râsete)
„Îh, miroase ciudat. Ce este fufu?” au întrebat.
Reacția lor mi-a tăiat apetitul.
Am implorat-o pe mama să nu mă mai trimită la școală cu fufu.
Am rugat-o să-mi facă sandviciuri sau supă de pui cu tăieței
sau orice altceva mâncau prietenii mei.
Și e una din primele dăți
când am început să observ distincția dintre ce era unic pentru familia mea
și ce era obișnuit pentru ceilalți,
ce era ghanez, ce era african
și ce era american.
Sunt american de primă generație.
Ambii mei părinți sunt imigranți.
De fapt, tatăl meu, Gabriel, a venit în SUA acum aproape 50 de ani.
A sosit în New York
dintr-un oraș numit Kumasi dintr-o regiune nordică din Ghana,
în vestul Africii.
A venit pentru școală, obținându-și licența în contabilitate
și în cele din urmă a devenit contabil.
Mama mea, Georgina, i s-a alăturat câțiva ani mai târziu.
Iubea moda
și a lucrat într-o fabrică de confecții din Manhattan
până când a economisit suficient
pentru a-și deschide propriul magazin pentru femei.
Mă consider american
și african
și ghanez.
Și sunt milioane de oameni în lume
care jonglează cu aceste clasificări.
Ei pot fi jamaicano-canadieni, coreeano-americani sau nigeriano-britanici.
Dar ceea ce ne diferențiază poveștile și experiențele
este că ne-am născut și am crescut în altă țară decât părinții noștri,
și asta poate duce la neînțelegeri
care izvorăsc dintr-o perspectivă îngustă.
Am crescut în New York, care găzduiește cel mai mare număr de imigranți
din toată America.
Și ai putea crede că, crescând într-un oraș ca New York,
e ușor pentru cineva de primă generație să-și găsească locul.
Dar în copilăria mea,
au fost acele momente care m-au făcut să înțeleg
lumile diferite cărora le aparțineam.
Când eram în clasa a cincea, un coleg m-a întrebat
dacă familia mea era refugiată.
Nu știam ce înseamnă acel cuvânt.
Mi-a explicat că părinții lui i-au spus
că refugiații sunt oameni din Africa ce vin în SUA
să scape de moarte, foamete și boli.
Așa că i-am întrebat pe părinții mei, iar ei au râs un pic,
nu fiindcă era amuzant, ci fiindcă era o generalizare.
Și m-au asigurat că aveau ce mânca în Ghana
și că au venit în SUA de bună voie.
(Râsete)
Aceste întrebări au devenit tot mai complexe pe măsură ce creșteam.
La liceu a fost prima oară
când am mers la școală cu un număr mare de elevi de culoare americani,
și mulți dintre ei nu înțelegeau de ce aveam alt accent decât ei
sau de ce părinții mei păreau diferiți de ai lor.
„Chiar ești negru?” m-a întrebat un elev.
Eu credeam că sunt negru.
(Râsete)
Credeam că pielea mea clarifica asta.
(Râsete)
L-am întrebat pe tata despre asta, și el mi-a împărtășit confuzia
privind semnificația acestui lucru când a venit prima oară în SUA.
Mi-a explicat că, atunci când era în Ghana, toți erau negri,
deci nu se gândise niciodată la asta.
Dar în SUA e diferit.
(Râsete)
Dar spunea: „Dar ești african.
Să-ți amintești asta.”
Și sublinia asta,
chiar dacă mulți africani de pe continent m-ar considera pe mine
doar un american.
Aceste neînțelegeri și probleme culturale complexe
nu sunt doar întrebări ale copiilor.
Adulții nu știu cine sunt imigranții.
Dacă ne uităm la tendințele culturale,
dacă v-aș întreba care e cea mai mare
creștere demografică a imigranților din Statele Unite,
care credeți că este?
Nouă din 10 oameni spun că sud-americanii,
dar de fapt sunt imigranții africani.
Dar cadrele universitare?
Care sunt cei mai educați imigranți?
Multă lume crede că sunt asiaticii, dar de fapt sunt imigranții africani.
Chiar și în materie de politică,
știați că trei din cele opt țări
din așa-zisul „grup cu interdicţie de călătorie”
sunt țări africane?
Multă lume presupune că musulmanii trăiesc doar în Orientul Mijlociu,
dar mulți dintre cei cu interdicţie de călătorie sunt africani.
Astfel că aceste chestiuni de educație și politică și religie,
multe lucruri pe care le presupunem despre imigranți sunt incorecte.
Chiar dacă ne raportăm la diversitatea și incluziunea la locul de muncă,
dacă v-aș întreba ce combinație sex-etnie
este mai puțin probabil să fie promovată în poziții de conducere,
care credeți că este?
Răspunsul nu e africani de data asta.
(Râsete)
Și nici femei sau bărbați negri,
femei sau bărbați sud-americani.
Femeile asiatice sunt cele cu cele mai mici șanse să fie promovate.
Să surprind aceste povești și probleme face parte din munca mea
ca povestitor digital
care folosește tehnologia pentru a le aduce în fața oamenilor.
Anul acesta am lansat o galerie online de portrete autentice
pentru un proiect numit Enodi.
Scopul Enodi este să scoată în evidență imigranți de primă generație ca mine
care ducem mai departe relațiile pentru țările în care am crescut,
pentru țările de origine
și pentru conceptul numit „de culoare”.
Am creat acest spațiu ca o cyber-casă pentru mulți care suntem neînțeleși
în diferitele noastre țări.
Sunt milioane de Enodis
care folosesc asta pentru a conecta țările lor de origine
cu diversele lor case din SUA
sau Canada sau Marea Britanie sau Germania.
De fapt, mulți oameni pe care îi știți sunt enodi.
Actorii Issa Rae și Idris Elba sunt enodi.
Colin Powell,
fostul procuror general Eric Holder,
fostul președinte al SUA, Barack Obama,
sunt toți copii de imigranți africani sau caraibieni.
Dar cât de multe știți despre noi?
Această navigare complicată
nu este doar experiența unor oameni de primă generație.
Suntem atât de interconectați
în viețile și cultura oamenilor din America de Nord și Europa,
încât veți fi surprinși cât suntem de critici
cu istoria și viitorul vostru.
Deci, intrați în conversație cu noi,
descoperiți cine sunt de fapt imigranții,
și priviți dincolo de caracterizări
sau povești media limitate
sau chiar de ceea ce părem că suntem.
Suntem creuzete mobile de cultură,
și dacă ceva din acel creuzet miroase nou sau diferit pentru voi...
(Râsete)
nu întoarceți nasul.
Cereți-ne să împărtășim.
Mulțumesc.
(Aplauze)