אני זוכר בוקר אחד כשהייתי בכיתה ג'
נשלחתי ע"י אמי לבית הספר עם תבשיל גנאי שקרוא "פופו"
(צחוק)
פופו הינו כדור עמילן לבן העשויי מקסאווה
ומוגש עם מרק קליל שצבעו כתום כהה
והוא מכיל עוף ו/או בשר בקר.
זה תבשיל מתובל וטעים
שאמי האמינה שישמור עליי חם ביום קר.
כשהגעתי לארוחת צהריים ופתחתי את הטרמוס שלי,
משחרר את הריחות החדשים האלו לאוויר,
חבריי לא הגיבו בחיוב.
(צחוק)
"מה זה?" אחד מהם שאל.
"זה פופו" אני עניתי.
(צחוק)
"אוי, יש לזה ריח מוזר. מה זה פופו?" הם שאלו.
תגובתם גרמה לי לאבד את תאבוני.
התחננתי לאמי שלעולם לא תשלחני שוב עם פופו לבית הספר
בקשתי ממנה להכין לי כריכים או מרק אטריות ועוף
או כל אוכל אחר שחבריי אכלו גם הם.
וזו הייתה אחת מהפעמים הראשונות
שבהן שמתי לב להבדל בין מה שיחודי למשפחתי
לבין מה שמשותף לכל אחד אחר,
מה היה גָּנָאִי ומה היה אפריקאי
ומה היה אמריקאי.
אני אמריקאי מדור-ראשון.
שני הוריי הם מהגרים.
למעשה, אבי, גבריאל, הגיע לארה"ב לפני כמעט 50 שנים.
הוא הגיע לניו יורק
מעיר שנקראת קומאסי בצפון גאנה,
במערב אפריקה.
הוא הגיע ללמוד, והרוויח את התואר הראשון שלו בחשבונאות
ובסופו של דבר הפך להיות רואה חשבון.
אמי, ג'יורג'ינה, הצטרפה אליו מספר שנים לאחר מכן,
הייתה לה אהבה לאופנה
ועבדה במפעל תפירה במנהטן התחחתונה,
עד שהצליחה לחסוך מספיק בכדי לפתוח חנות בגדים לנשים משל עצמה.
אני מחשיב את עצמי כאמריקאי
ואפריקאי
וגנאי.
וישנם מיליוני אנשים מסביב לעולם
שמלהטטים בין הסיווגים השונים הללו.
הם יכולים להיות ג'מייקנים-קנדים או קוריאנים-אמריקאים או ניגרים-בריטים.
אבל מה שעושה את סיפורינו וחוויותינו שונים
הוא שנולדנו וגדלנו במדינה שונה מזו של הורינו
זה יכול לגרום לנו להיות לא מובנים
כשמסתכלים עלינו דרך עדשה צרה.
גדלתי בניו יורק, ביתה של מספר המהגרים הכי גבוה
בכל ארצות הברית.
והיית מתאר לעצמך שלגדול במקום כמו ניו יורק
יהיה קל לאדם מדור-ראשון למצוא את מקומו.
אך לאורך כל הילדות שלי,
היו רגעים כאלו שעיצבו את הבנתי
לעולמות השונים אליהם אני שייך.
כשהייתי בכיתה ה', תלמיד אחד שאל אותי
האם משפחתי פליטה.
לא ידעתי מה המילה הזו אומרת.
הוא הסביר לי שהוריו אמרו לו
שפליטים הם אנשים מאפריקה שבאים לארה"ב
בכדי לברוח ממוות, רעב ומחלות.
אז שאלתי את הוריי, והם ציחקקו,
לא בגלל שזה היה מצחיק אבל בגלל שזו הייתה הַכְלָלָה.
והם הבטיחו לי שהיה להם מספיק אוכל בגאנה
והם הגיעו לארה"ב מרצונם החופשי.
(צחוק)
שאלות אלו הפכו מסובכות יותר כשהתבגרתי,
בחטיבת ביניים הייתה הפעם הראשונה בה
הלכתי לבית ספר בעל מספר גבוה של תלמידים אמריקאים שחורים,
ורבים מהם לא הצליחו להבין למה נשמעתי שונה מהם
או למה הוריי נראו שונה מהוריהם.
"אתה בכלל שחור?" תלמיד אחד שאל אותי.
אני מתכוון, חשבתי שאני שחור.
(צחוק)
היה נראה לי שגוון העור שלי הסביר את זה.
(צחוק)
שאלתי את אבי לגבי זה, והוא שיתף אותי עם בלבולו האישי
לגבי משמעות העניין כשלראשונה שהגיע לארה"ב.
הוא הסביר לי שכשהיינו בגאנה, כולם היו שחורים,
לכן הוא לעולם לא חשב על כך.
אך בארה"ב, זה קטע.
(צחוק)
אבל הוא היה אומר, "אבל אתה אפריקאי."
"תזכור זאת."
והוא הדגיש זאת,
אפילו אם רבים מהאפריקאים באפריקה מחשיבים אותי
לרק אמריקאי.
התפיסות השגויות והסוגיות התרבותיות המורכבות הללו
הן לא רק תשאולים של ילדים.
מבוגרים לא יודעים מי הם מהגרים.
אם נתבונן במגמנות האחרונות,
אם אשאל אתכם: מהי דמוגרפית העולים
בצמיחה הכי גבוהה בארה"ב,
מי תחשבו שהיא?
תשעה מכל עשרה אנשים יאמרו לי שאלו הם הלטינוס,
אבל בעצם אלו הם המהגרים האפריקאים.
מה עם האקדמיה?
מהי דמוגרפית המהגרים הכי משכילה?
רבים מניחים שאלו הם האסייתים, אך אלו בעצם המהגרים האפריקאים.
אפילו בענייני מדיניות,
הידעתם ששלושה מתוך שמונת המדינות
מרשימת "איסורי הנסיעה"
הן מדינות אפריקאיות?
רבים מניחים שהמטרות המוסלמיות הללו, חיים רק במזרח התיכון,
אך בעצם רבים מאנשים המוחרמים האלו הם אפריקאים.
אז על נושאי חינוך, מדיניות ודת,
רבות מההנחות שיש לנו על מהגרים הינן שגויות.
גם אם נתבונן במשהו כמו גיוון במקום העבודה והכללה,
אם אשאל מהו השילוב המגדרי-אתני
שפחות סביר להניח שיקודם לתפקיד ניהולי בכיר,
מי תחשבו שהוא יהיה?
הפעם התשובה אינה אפריקאים.
(צחוק)
ואלו לא נשים או גברים שחורים,
ואלו לא נשים או גברים לטינים.
אלו הן נשים אסיאתיות שפחות סביר שיקודמו.
לשבות את הסיפורים והסוגיות הללו הן חלק מעבודתי
כמספר סיפורים דיגיטלי
המשתמש בטכנולוגיה בכדי להקל על אנשים למצוא סיפורים אלו.
השנה, השקתי גלריה מקוונת של דיוקנים וסיפורים ממקור ראשון.
קוראים לפרוייקט אֵנודי.
מטרת אנודי הינה להבליט מהגרים מדור-ראשון בדיוק כמוני
הנושאים קרבה זו בשביל המדינות בהן גדלנו,
למדינות המוצא
ולמושג הנקרא "שחורות".
בניתי את המרחב הזה בכדי שיהיה הבית המקוון לכל אלו מאתנו שלא מובנים כהלכה
בארצות המוצא השונות שלנו.
ישנם מיליוני אנודים
המשתמשים במַקָפים בכדי לחבר את מדינות המוצא שלהם
עם מגוון בתיהם בארה"ב
או בקנדה או באנגליה או בגרמניה.
למעשה, רבים מהאנשים שהינכם מכירים הם אנודים.
השחקנים איסה ראה ואינדיס אלבה הם אנודים.
קולין פאוול,
התובע הכללי לשעבר אריק הולדר,
הנשיא לשעבר של ארה"ב, ברק אובמה,
כולם ילדי מהגרים אפריקאים או קאריביים.
אך כמה אתם באמת יודעים עלינו?
הניווט המסובך הזה
איננו רק חלק מנסיונם של הדור-הראשון.
אנחנו כל כך שזורים
בחיים ובתרבותם של אנשים בצפון אמריקה ובאירופה,
שתופתעו לדעת כמה קריטיים אנחנו
להיסטוריה ולעתיד שלכם.
אז, פנו אלינו בשיחה;
גלו מי הם המהגרים באמת,
וראו אותנו בנפרד לאיפיונים
או לנרטיב התקשורתי המוגבל
או אפילו למה שאנחנו עשויים להיראות.
אנחנו כור היתוך מהלך של תרבויות,
אם משהו בכור מריח חדש או שונה לכם --
(צחוק)
אל תרימו את אפכם.
תבקשו שנשתף.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים*