Pamatuji si jedno ráno, když jsem byl ve třetí třídě,
mě máma poslala do školy s typickým ghanským jídlem, kterému se říká "fufu."
(Smích)
Fufu je bílá koule škrobu, udělaná z manioku,
a servíruje se s lehkou, tmavě oranžovou polévkou
obsahující kuřecí a nebo hovězí maso.
Je to pikantní a chutné jídlo,
o kterém si máma myslela, že mě zahřeje v ten chladný den.
Když jsem v poledne otevřel svoji krabičku s jídlem
a ta vypustila do vzduchu novou vůni,
moji kamarádi se netvářili příliš potěšeně.
(Smích)
"Co to je?" zeptal se jeden z nich.
"To je fufu," odpověděl jsem mu.
(Smích)
"Fuj, divně to smrdí. Co je fufu?" ptali se dál.
Kvůli jejich reakci mně přešla chuť k jídlu.
Prosil jsem mámu, aby mi už do školy nikdy nedávala fufu.
Požádal jsem ji o sendviče, kuřecí nudlovou polévku
nebo jakékoliv jiné jídlo, jaké si nosili moji kamarádi.
A to bylo poprvé, co jsem si začal všímat,
že věci, které moje rodina považuje za zvláštní,
byly pro všechny ostatní obyčejné.
Že je rozdíl mezi tím, co je ghanské a africké
a tím, co je americké.
Já jsem první generace Američanů.
Oba moji rodiče jsou přistěhovalci.
Můj otec Gabriel přišel do USA před téměř 50 lety.
Přijel do New Yorku
z města Kumasi v severní části Ghany
v západní Africe.
Tam také chodil do školy, získal bakalářský titul z účetnictví
a nakonec se stal účetním.
Moje matka Georgina se k němu připojila o několik let později.
Milovala módu
a pracovala v továrně na oděvy v dolním Manhattanu,
dokud si nenašetřila dost, aby si mohla otevřít vlastní obchod s dámskou módou,
Sám sebe považuji za Američana
a také Afričana
a také za obyvatele Ghany.
A na světě jsou miliony lidí,
kteří se pohybují mezi několika národnostmi.
Mohou to být jamajští Kanaďané, korejští Američani nebo nigerijští Britové.
Co však dělá naše příběhy a zážitky odlišnými je to,
že jsme se narodili a byli vychováni v jiné zemi než naši rodiče
a díky tomu můžeme být nepochopeni,
pokud nás někdo malicherně posuzuje.
Vyrostl jsem v New Yorku, což je domov většího množství imigrantů
než kdekoli jinde v USA.
Mysleli byste si, že když vyrůstáte v místě jako je New York,
bude snadné najít si zde své místo pro někoho z první generace.
Jenže v mém dětství se objevovaly momenty,
které utvářely moje chápání dalších světů,
do kterých jsem patřil.
Když jsem byl v páté třídě, spolužák se mě zeptal,
jestli jsme uprchlíci.
Nevěděl jsem, co to slovo znamená.
Vysvětlil mi, že mu jeho rodiče řekli,
že uprchlíci jsou lidé z Afriky, kteří přijdou do USA,
aby unikli smrti, hladovění a nemocem.
Tak jsem se zeptal rodičů a oni se začali smát,
ne proto, že by to bylo vtipné, ale proto, že to bylo tak zobecněné.
Ujistili mě, že v Ghaně hlady netrpěli
a do USA přišli dobrovolně.
(Smích)
Když jsem byl starší, otázky byly již složitější.
Když jsem byl na střední škole,
chodilo tam také hodně černých amerických studentů,
někteří ale nemohli pochopit, proč mám jiný přízvuk než oni
nebo proč moji rodiče vypadají jinak než ti jejich.
"Jsi vůbec černoch?" zeptal se mě někdo.
Měl jsem dojem, že ano.
(Smích)
Myslel jsem, že barva mé pleti to objasňuje dostatečně.
(Smích)
Zeptal jsem se na to otce. Ten mi řekl, že byl také zmatený,
jak velký význam to mělo, když přišel do USA poprvé.
Vysvětlil mi, že když byl v Ghaně, všichni byli černí,
takže o tom nikdy nepřemýšlel.
Ale v USA to je jiné.
(Smích)
Řekl mi, "Jsi Afričan.
To si pamatuj."
A zdůraznil to,
i když mnoho Afričanů na kontinentu by si mohlo myslet,
že jsem Američan.
Tyto mylné představy a složité kulturní otázky
neřeší ale pouze děti.
Dospělí také nemají představu, kdo imigranti jsou.
Pokud bych se vás zeptal
s ohledem na současné trendy:
kdo tvoří nejrychleji rostoucí skupinu imigrantů ve USA,
co byste odpověděli?
Devět z 10 lidí by řeklo, že to jsou Hispánci,
ale ve skutečnosti to jsou afričtí imigranti.
A jak je to se vzděláním?
Kdo tvoří nejvzdělanější skupinu imigrantů?
Hodně lidí by předpokládalo, že to jsou Asiaté, ale jsou to afričtí imigranti.
A co se týče politiky,
věděli jste, že tři z osmi zemí,
které mají takzvaný "zákaz cestování",
jsou země Afriky?
Lidé si myslí, že se vztahuje na Muslimy, kteří žijí jen na Středním východě,
ale hodně těchto nežádoucích lidí jsou Afričané.
U těchto otázek o vzdělání, politice a náboženství vidíme,
že mnoho předpokladů o imigrantech je chybných.
I pokud se zaměříme například na diverzitu práce a začlenění,
kdybych se zeptal, jaká kombinace pohlaví a etnika
bude nejméně pravděpodobně povýšená do seniorní manažerské pozice,
kdo by to podle vás byl?
Odpověď tentokrát není Afričané.
(Smích)
A není to černá žena ani muž,
ani hispánská žena či muž.
Nepovýšili by pravděpodobně asijskou ženu.
Všímat si těchto příběhů a problémů je součástí mé práce
jako digitálního vypravěče,
který používá techniku, aby je lidem zprostředkoval.
Letos jsem založil online galerii portrétů a přímých účtů
pro projekt s názvem Enodi.
Cílem Enodi je vyzdvihnout imigranty první generace, jako jsem já,
kteří cítí příslušnost k zemi, v níž vyrůstali,
k zemi svého původu
a konceptu "černé barvy."
Tento prostor jsem stvořil, aby byl online domovem pro ty,
kteří se cítí nepochopení odlišnými mateřskými zeměmi.
Existují miliony Enodiů,
kteří používají pomlčky, jimiž spojují země svého původu
se zemí pobytu v USA,
v Kanadě, Británii či Německu.
Ve skutečnosti mnoho lidí, které můžete znát, jsou Enodi.
Herci Issa Rae a Idris Elba jsou Enodi.
Colin Powell,
bývalý generální prokurátor Eric Holder,
bývalý prezident USA, Barack Obama,
jsou všichni potomci afrických či Karibských imigrantů.
Ale kolik toho o nás víte?
Tato složitá orientace
není zkušeností pouze lidí z první generace.
Jsme tak propletení
s životy a kulturou lidí v severní Americe a Evropě,
že budete překvapeni,
jak jsme kritičtí k vašim dějinám a budoucnosti.
Zapojte nás do konverzace,
objevte, kdo imigranti skutečně jsou,
nevnímejte jen naše rysy,
omezené mediální obrazy,
nebo dokonce to, kým se zdáme být.
Reprezentujeme chodící, tavicí kotel kultur
a pokud vám něco v tom kotli voní zvláštně nebo odlišně -
(Smích)
neohrnujte nad tím nos.
Zeptejte se nás, rádi vám to vysvětlíme.
Děkuji.
(Potlesk)