Am să vă vorbesc folosind limbajul...
pentru că pot.
E una dintre abilitățile magice pe care noi, oamenii, le avem.
Putem să ne transmitem gânduri foarte complicate.
Așa că ceea ce fac acum e să produc sunete folosind gura
în timp ce expir.
Produc tonuri, șuierături și pufăituri,
iar acestea creează vibrații în aer.
Acele vibrații ajung la voi,
se lovesc de timpane,
iar apoi creierul preia acele vibrații de la timpane
și le transformă în gânduri.
Sper.
(Râsete)
Sper că asta se întâmplă.
Datorită acestei abilități, noi oamenii putem să ne transmitem ideile
peste întinderi mari de spațiu și timp.
Putem transmite cunoștințe de la o minte la alta.
Pot sădi o idee nouă și bizară în mintea voastră chiar acum.
Aș putea spune:
„Imaginați-vă o meduză valsând într-o bibliotecă
în timp ce se gândește la mecanica cuantică.”
(Râsete)
Dacă v-a mers relativ bine până acum,
probabil nu ați mai avut gândul acesta înainte.
(Râsete)
Dar acum v-am făcut să vă gândiți,
cu ajutorul limbajului.
Bineînțeles, nu există doar o singură limbă în lume,
sunt aproape 7.000 de limbi vorbite pe tot globul.
Toate limbile diferă una de cealaltă din tot felul de puncte de vedere.
Unele limbi au sunete diferite,
vocabular diferit,
structuri diferite,
foarte important, structuri diferite.
Acest lucru naște întrebarea:
Influențează limba pe care o vorbim felul în care gândim?
E o întrebare străveche.
Dintotdeauna s-a speculat pe marginea acestei întrebări.
Carol cel Mare, împărat al Sfântului Imperiu Roman, a spus:
„A avea o a doua limbă înseamnă a avea un al doilea suflet.”
O afirmație puternică cum că limba modelează realitatea.
Pe de altă parte însă, Julieta lui Shakespeare spune:
„Ce e un nume?
Un trandafir cu orice alt nume ar mirosi la fel de dulce.”
Asta sugerează faptul că poate limbajul nu modelează realitatea.
Aceste argumente au tot oscilat de-a lungul a mii de ani.
Dar până recent nu au existat date
care să ne ajute să ne decidem.
Recent, în laboratorul meu și în altele din lume,
am început munca de cercetare,
iar acum avem date științifice care oferă un răspuns.
Să vă spun câteva dintre exemplele mele favorite.
Voi începe cu cel al unei comunități de aborigeni din Australia
cu care am avut șansa să lucrez.
Aceștia sunt poporul Kuuk Thaayorre.
Trăiesc în Pormpuraaw, la marginea vestică a Cape York.
Ce e interesant la poporul Kuuk Thaayorre
e că nu folosesc cuvintele „stânga” sau „dreapta”,
în schimb folosesc direcțiile cardinale pentru orice:
nord, sud, est și vest.
Și când spun în orice, chiar asta vreau să spun.
Ei ar fi spus:
„Am o furnică pe piciorul sud-vestic.”
Sau „Mută cana de cafea la nord-nord-est puțin.”
De fapt, un mod de a spune „salut” în Kuuk Thaayorre e să zici
„În ce direcție te îndrepți?”
Iar răspunsul ar trebui să spună:
„Spre nord-nord-est.
Dar tu?”
Imaginează-ți că în timpul zilei
fiecărei persoane pe care o saluți
trebuie să îi spui încotro te îndrepți.
(Râsete)
Așa poți învăța să te orientezi foarte repede, nu?
Pentru că nu ai putea spune „salut”,
dacă nu știi în ce direcție te îndrepți.
De fapt, oamenii care folosesc acest limbaj sunt foarte bine orientați.
Sunt mai bine orientați decât am putea crede că pot oamenii.
Credeam că oamenii sunt mai puțin buni decât alte animale
din cauza unor motive biologice:
„Nu avem magneți în ciocuri sau în piele.”
Nu; dacă limba și cultura te antrenează să o faci,
poți să o faci.
Există oameni în lume care se orientează foarte bine.
Și pentru a înțelege
cât de diferit este de modul în care o facem noi,
aș vrea să închideți ochii câteva secunde
și să arătați sud-estul.
(Râsete)
Țineți ochii închiși. Indicați direcția.
Bine, puteți deschide ochii.
Observați că ați arătat încolo, încolo și acolo...
nici eu nu știu în ce direcție e...
(Râsete)
Dar nici voi nu ați fost de mare ajutor.
(Râsete)
Putem spune că priceperea acestei săli nu e foarte mare.
Asta e o mare diferență cognitivă între limbi, nu?
În timp ce un grup foarte special ca voi
nu poate să se orienteze,
în alt grup în schimb
aș putea întreba un copil de cinci ani și el ar ști.
(Râsete)
Există și mari diferențe în modul în care oamenii se gândesc la timp.
Acestea sunt poze cu bunicul meu la diferite vârste.
Și dacă aș întreba un vorbitor de limbă engleză să le organizeze,
le-ar putea aranja astfel,
de la stânga la dreapta.
Are legătură cu direcția de scriere.
Dacă ești vorbitor de ebraică sau arabă,
ai putea-o face invers,
de la dreapta la stânga.
Dar cum le-ar aranja poporul Kuuk Thaayorre,
acest grup aborigen?
Ei nu folosesc cuvinte precum „stânga” sau „dreapta”.
Să vă dau un indiciu.
Când stăteau cu fața spre sud,
au ordonat timpul de la stânga la dreapta.
Când stăteau cu fața spre nord,
au organizat timpul de la dreapta la stânga.
Când stăteau cu fața spre est,
timpul curgea spre ei.
Care e modelul?
De la est la vest, corect?
Pentru ei timpul nu se raporta la corp,
se raporta la suprafața pământului.
Pentru mine, dacă stau așa,
timpul curge astfel,
și dacă stau așa, atunci timpul curge astfel.
Și dacă stau îndreptată încolo timpul curge așa...
E foarte egoist din partea mea să fac timpul să mă urmărească
de fiecare dată când îmi schimb poziția corpului.
Pentru poporul Kuuk Thaayorre timpul e legat de coordonatele spațiale.
E un mod total diferit de a te raporta la timp.
Uite un alt truc al oamenilor.
Să presupunem că te întreb câți pinguini sunt în imagine.
Bănuiesc că știu cum ai aflat răspunsul.
Ai făcut: „Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte, opt.”
I-ai numărat.
I-ai atribuit fiecăruia un număr,
iar ultimul număr atribuit e numărul de pinguini.
Dar acesta e un truc pe care îl învățăm când suntem copii.
Înveți să numeri și cum să o folosești.
Un mic truc lingvistic.
Unele limbi nu fac asta,
pentru că unele limbi nu au un cuvânt pentru fiecare număr.
Există limbi ce nu au un cuvânt pentru numărul șapte
sau pentru opt.
De fapt, oamenii care vorbesc aceste limbi nu pot număra,
și au probleme în definirea cantităților exacte.
De exemplu, dacă te-aș ruga să atribui fiecărui pinguin
câte o rață,
vei reuși asta numărându-le.
Dar oamenii care nu au acest truc lingvistic nu pot face asta.
Limbile diferă și prin modul în care împart culorile,
lumea vizibilă.
Unele limbi au multe cuvinte pentru culori,
altele au doar câteva cuvinte, deschis și închis.
Și limbile diferă prin modul în care diferențiază culorile.
De exemplu, în engleză există un cuvânt pentru albastru
care acoperă toate culorile de pe ecran,
dar în rusă nu e doar un cuvânt.
În schimb, vorbitorii de rusă diferențiază
între albastrul deschis, „goluboy”
și albastrul închis, „siniy”.
Deci rușii au această experiență a diferențierii lingvistice
a acestor două culori.
Dacă testăm abilitatea oamenilor de a distinge între aceste două culori,
descoperim că vorbitorii de rusă sunt mai rapizi
în distingerea acestei diferențe.
Sunt mai rapizi în diferențierea
unui albastru deschis de cel închis.
Dacă analizezi creierul uman în timp ce privește culorile...
de exemplu de la albastru deschis la închis,
creierul oamenilor ce folosesc cuvinte diferite pentru albastru deschis și închis
vor avea o reacție de uimire odată ce culoare trece de la deschis la închis,
ca și cum „Ceva s-a schimbat substanțial”,
pe când creierele vorbitorilor de engleză, de exemplu,
nu fac această diferențiere,
nu sunt surprinși,
deoarece nu s-a schimbat nimic substanțial.
Limbile au tot felul de ciudățenii structurale.
Aceasta e preferata mea.
Multe limbi au genuri gramatice;
deci fiecare substantiv are un gen, de obicei masculin sau feminin.
Și aceste genuri sunt diferite între limbi.
De exemplu, soarele e genul feminin în germană, dar masculin în spaniolă,
iar luna invers.
Pot acestea avea consecințe asupra modului de gândire al oamenilor?
Consideră vorbitorii de germană soarele mai feminin,
și luna mai masculină?
Se pare că chiar așa e.
Dacă întrebi vorbitorii de germană sau spaniolă să descrie un pod, să zicem,
ca acesta de aici,
„pod” e genul feminin în germană,
și genul masculin în spaniolă.
Vorbitorii de germană spun deseori că podurile sunt „frumoase”, „elegante”
sau alte cuvinte stereotipice feminine.
Pe când vorbitorii de spaniolă spun deseori
că sunt „rezistente” sau „lungi”,
sau alte cuvinte masculine.
(Râsete)
Limbile diferă și în modul în care descriu evenimentele.
Dacă ai un eveniment ca acesta, un accident,
în engleză e în regulă dacă zici: „El a spart vaza”.
Într-o limbă precum spaniola,
vei spune cel mai probabil: „Vaza s-a spart”
sau „Vaza s-a spart singură”.
Dacă a fost un accident nu spui că cineva a făcut-o.
În engleză, destul de ciudat, putem spune lucruri precum:
„Mi-am rupt brațul.”
În multe limbi
nu poți folosi această construcție doar dacă ești nebun
și ai vrut să îți rupi brațul...
(Râsete)
și ai reușit.
Dacă a fost un accident ai fi folosit o altfel de construcție.
Aceste lucruri au consecințe.
Oamenii care vorbesc anumite limbi
vor acorda o atenție mai mare anumitor lucruri,
depinzând de ce cerințe are limba lor.
Am arătat același accident vorbitorilor de engleză și de spaniolă,
iar vorbitorii de engleză și-au amintit cine l-a făcut,
deoarece engleza îți cere să spui: „El a făcut-o; el a spart vaza.”
În cazul vorbitorilor de spaniolă e mai puțin probabil să îți amintească
cine a provocat accidentul,
dar e mai probabil să își amintească că a fost un accident.
Sunt mai predispuși să își amintească intenția.
Deci, doi oameni observă același eveniment,
sunt martori la aceeași infracțiune,
dar își amintesc lucruri diferite despre acel eveniment.
Aceste lucruri influențează, desigur, declarațiile martorilor.
Influențează, de asemenea, și responsabilitatea și pedeapsa.
Dacă le arăt vorbitorilor de engleză
că cineva a spart o vază,
și spun: „El a spart vaza.” și nu: „Vaza s-a spart”,
chiar dacă ai văzut cu propriii ochi,
poți vedea imaginile,
poți vedea nedreptatea împotriva vazei,
vei pedepsi pe acel cineva mai mult,
vei da vina pe el mai mult dacă am spus: „El a spart vaza.”
decât dacă am spus: „Vaza s-a spart.”
Limbajul ne ghidează modul de judecată al evenimentelor.
V-am dat câteva exemple
în care limbajul modifică profund modul în care gândim,
și face asta în multe feluri.
Limbajul poate avea efecte mari,
cum am văzut în cazul orientării și timpului,
unde oamenii se raportau la spațiu și timp
folosind sisteme diferite de coordonate.
Limbajul poate avea efecte profunde,
cum am observat în cazul numerelor.
Să poți număra în limba ta,
să ai cuvinte pentru fiecare număr,
deschide întreaga lume a matematicii.
Desigur, dacă nu poți număra nu poți face calcule matematice,
nu poți face niciun lucru
necesar construcției unei clădiri ca aceasta
sau realizării acestei transmisiuni.
Acest truc al numeralelor îți oferă o poartă de intrare
către un tărâm cognitiv diferit.
Limbajul poate avea efecte timpurii,
cum am văzut în cazul culorilor.
Acestea sunt decizii perceptuale simple și de bază.
Luăm mii de astfel de decizii tot timpul,
și totuși, limbajul intervine
și interacționează chiar și cu aceste mici decizii perceptuale pe care le luăm.
Limbajul poate avea efecte largi.
Exemplul genului gramatical poate fi puțin prostuț,
dar în același timp, genul gramatical se aplică tuturor substantivelor.
Asta înseamnă că limbajul poate modifica modul în care te raportezi
la orice poate fi definit printr-un substantiv.
Sunt multe lucruri.
Și la final, v-am dat un exemplu cum poate limbajul schimba
lucrurile ce au un impact personal,
idei precum vina, pedeapsa sau memoria martorilor.
Sunt lucruri importante în viața de zi cu zi.
Frumusețea diversității lingvistice e că ne arată
cât de ingenioasă și flexibilă e mintea umană.
Mintea umană nu a inventat doar un univers cognitiv, ci 7.000;
sunt 7.000 de limbi vorbite în întreaga lume.
Și putem crea mult mai multe,
limbile au viață, desigur,
deoarece se poate perfecționa și schimba pentru a ne satisface nevoile.
Tragedia e că pierdem mult din această diversitate lingvistică
în fiecare zi.
Pierdem o limbă pe săptămână
și după alte estimări,
jumătate din limbile lumii vor dispărea în următorii o sută de ani.
Și mai grav e că în prezent
aproape tot ce știm despre mintea umană și despre creier
e bazat pe studiile pe studenți, de obicei americani sau vorbitori de engleză
din universități.
Acest lucru exclude aproape toți oamenii.
Deci, ce știm despre mintea umană e incredibil de puțin și distorsionat,
însă știința trebuie să fie mai bună de atât.
Vreau să vă las cu acest gând final.
V-am spus că anumiți vorbitori de anumite limbi gândesc diferit,
dar nu e vorba despre cum gândesc oamenii din alte părți.
E despre cum gândești tu.
E despre modul în care limba pe care o vorbești
modifică modul în care gândești.
Și asta îți oferă ocazia să te întrebi:
„De ce gândesc în acest fel?”
„Cum aș putea gândi diferit?”
Dar și:
„Ce gânduri aș vrea să creez?”
Vă mulțumesc foarte mult!
(Aplauze)