Jeg kommer til å snakke til dere ved hjelp av språk...
fordi jeg kan.
Dette er en av de magiske egenskapene vi mennesker har.
Vi kan overføre veldig vanskelige tanker til hverandre.
Så, det jeg gjør nå er at jeg lager lyder med munnen
når jeg puster ut.
Jeg lager toner, vislelyder og puff
og disse skaper vibrasjoner i luften.
De vibrasjonene beveger seg mot deg,
de treffer trommehinnene dine,
og så tar hjernen vibrasjonene fra trommehinnene
og omformer dem til tanker.
Håper jeg.
(latter)
Jeg håper det skjer.
På grunn av denne egenskapen, kan vi mennesker overføre ideene våre
på tvers av tid og sted.
Vi har muligheten til å spre kunnskap på tvers av hjerner.
Jeg kan gi deg en bisarr idé akkurat nå.
Jeg kunne si,
"Forestill deg en manet som danser vals i et bibliotek
mens den tenker på kvantemekanikk."
(latter)
Hvis alt har gått noenlunde greit i livet ditt så langt,
har du sannsynligvis ikke tenkt den tanken før.
(latter)
Men nå har jeg akkurat fått deg til å tenke den
gjennom språk.
Det er, selvfølgelig, ikke bare ett språk i verden,
det snakkes omtrent 7000 språk rundt omkring i verden.
Og alle språkene er ulike fra de andre på alle mulige måter.
Noen språk har ulike lyder,
de har ulike vokabular,
og de har ulike strukturer -
veldig viktig, ulike strukturer.
Dette reiser spørsmålet:
Former språket vi snakker måten vi tenker på?
Det er et eldgammelt spørsmål.
Folk har fundert på dette spørsmålet bestandig.
Karl den Store, romersk keiser, sa:
"Å snakke et annet språk er å ha en annen sjel" -
en sterk påstand om at språk former virkelighet.
På den annen side, Shakespeare får Julie til å si:
"Hva er et navn?
Det vi kaller rose ville lukte like søtt med annet navn."
Det foreslår at språk kanskje ikke former virkelighet.
Disse påstandene har gått fram og tilbake i tusener av år.
Inntil nylig, har det ikke vært noe data
som kan hjelpe oss å avgjøre det ene eller andre.
Nylig, i min lab, og i andre laber rundt i verden
har vi begynt å forske,
og nå har vi ekte vitenskapelig data med betydning for dette spørsmålet.
La meg gi deg noen av mine favoritteksempler.
Jeg vil starte med et eksempel fra et aboriginersamfunn i Australia
som jeg fikk muligheten til å jobbe med.
Dette er Kuuk Thaayorre- folket.
De lever i Pormpraaw helt vest i Cape York.
Det kule med Kuuk Thaayorre er,
i Kuuk Thaayorre, bruker de ikke ord som "venstre" og "høyre",
i stedet, er alt i kardinalretningene:
nord, sør, øst og vest.
Og når jeg sier alt, så mener jeg virkelig alt.
Du ville ha sagt noe slikt som,
"Å, det er en maur på det sørvestlige benet."
Eller, "Flytt koppen din litt mot nord-nordøst."
Faktisk, måten du sier "hei" på i Kuuk Thaayorre er at du sier,
"Hvilken vei går du?"
Og svaret ville være,
"Nord-nordøst i det fjerne.
Og du?"
Så forestill deg at du går gjennom dagen,
og til hver person du hilser på
må du si hvilken retning du skal.
(latter)
Det ville faktisk gjort deg orientert ganske raskt, ikke sant?
Fordi du kunne ikke kommet lenger enn "hei",
om du ikke visste hvilken vei du gikk.
Folk som snakker slike språk blir godt orientert.
De forblir bedre orientert enn vi pleide å tro at mennesker kunne.
Vi pleide å tro at mennesker var verre enn andre skapninger
på grunn av en biologisk unnskyldning:
"Å, vi har ikke magneter i nebbet eller i skjellene."
Nei, om språket og kulturen din trener deg til å gjøre det
så kan du faktisk gjøre det.
Det er mennesker rundt omkring i verden som er godt orienterte.
Og bare for at vi skal være enige
om hvor ulikt dette er fra hvordan vi gjør det,
vil jeg at dere alle lukker øynene i et lite øyeblikk
og pek mot sørøst.
(latter)
Hold øynene lukket. Pek.
Ok, nå kan dere åpne øynene.
Jeg ser at dere peker dit, dit, dit, dit, dit...
Jeg vet ikke selv hvilken vei det er selv -
(latter)
Dere har ikke vært til mye hjelp.
(latter)
La oss si at nøyaktigheten i dette rommet ikke var så høy.
Dette er en stor forskjell i kognitiv evne på tvers av språk, ikke sant?
Hvor en gruppe - en veldig fremstående gruppe som dere -
ikke vet hvilken vei som er hvilken,
men i en annen gruppe,
kunne jeg ha spurt en femåring og de ville ha visst det.
(latter)
Det er også store forskjeller på hvordan folk tenker om tid.
Her har jeg bilder av bestefaren min ved ulike aldre.
Dersom jeg ber en engelsktalende om å organisere tid,
vil han kanskje legge det ut slik,
fra venstre mot høyre.
Dette har med skriveretning å gjøre.
Hvis du snakker hebraisk eller arabisk,
vil du kanskje gjøre det i motsatt retning,
fra høyre mot venstre.
Men hvordan ville Kuuk Thaayorre,
denne aboriginergruppen jeg nettopp fortalte dere om, gjøre det?
De bruker ikke ord som "venstre" og "høyre".
La meg gi dere et hint.
Da vi satte folk med ansiktet mot sør,
organiserte de tid fra venstre mot høyre.
Da vi satte dem med ansiktet mot nord,
organiserte de tid fra høyre mot venstre.
Da vi satte dem med ansiktet mot øst,
kom tiden mot kroppen.
Hva er mønsteret?
Øst til vest, ikke sant?
For dem, låses ikke tiden mot kroppen i det hele tatt,
den bestemmes ut fra landskapet.
Så for meg, hvis jeg har ansiktet vendt denne veien,
så går tiden denne veien,
og hvis jeg har ansiktet vendt denne veien går tiden denne veien.
Jeg ser denne veien, tiden går denne veien -
veldig egosentrisk av meg å la tidsretningen jage meg rundt
hver gang jeg snur meg.
For Kuuk Thaayorre-folket er tiden låst mot landskapet.
Det er en dramatisk annerledes måte å tenke på tid på.
Her er nok et veldig smart, menneskelig triks.
Sett at jeg spør deg hvor mange pingviner det er.
Jeg vedder på at jeg vet hvordan du løste det dersom du gjorde det.
Du tenkte, "En, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte."
Du telte dem.
Du gav hver av dem et tall,
og det siste tallet du sa var antall pingviner.
Dette er et lite triks som du lærte å bruke som liten.
Du lærer tallrekken og hvordan du skal bruke den.
Et lite lingvistisk triks.
Noen språk gjør ikke dette,
fordi noen språk har ikke eksakte tallord.
Det finnes språk som ikke har et ord som "sju"
eller et ord som "åtte",
folk som snakker disse språkene teller faktisk ikke,
og de har problemer med å holde styr på eksakte mengder.
For eksempel, om jeg ber dere om å koble antall pingviner
mot samme antall ender,
ville dere kunne gjøre det ved å telle.
Men folk som ikke har den lingvistiske egenskapen kan ikke gjøre det.
Språk er også ulike i hvordan de deler opp fargespekeret -
den visuelle verden.
Noen språk har mange ord for farger,
noen har bare et par ord, "lys" eller "mørk".
Språk er også ulike i hvor de setter grenser mellom farger.
På engelsk er det, for eksempel, et ord for blå
som dekker alle fargene som dere kan se på skjermen,
men på russisk, er det ikke ett ord.
Russisktalende må i stedet skille mellom
lyseblå, "goluboy",
eller mørkeblå, "siniy".
Russere har dermed en livstid av erfaring med, språklig,
å skille mellom disse to fargene.
Når vi tester folks evne til sanselig å skille mellom disse fargene,
finner vi ut at russisktalende er raskere
på denne lingvistiske grensen.
De er raskere til å se forskjellen
mellom en lys og en mørk blå.
Når du ser på folks hjerne mens de ser på farger -
si at du har farger som skifter sakte fra lyseblå til mørkeblå -
vil hjernen til de som bruker ulike ord for lys og mørk blå
gi en overraskende reaksjon idet fargene skifter fra lys til mørk,
lik, "Åh, noe har endret seg kategorisk,"
mens, for eksempel, hjernen til engelsktalende,
som ikke gjør denne kategoriske inndelingen,
ikke gir denne overraskelsen,
fordi ingenting er endret kategorisk.
Språk har alle typer strukturelle underligheter.
Dette er en av mine favoritter.
Mange språk har grammatisk skjønn;
hvert substantiv har et kjønn, ofte maskulint eller feminint.
Og disse kjønnene varierer på tvers av språk.
Solen er, for eksempel, feminin på tysk, men maskulin på spansk.
og månen er det motsatte.
Kan dette faktisk ha noen konsekvens for hvordan folk tenker?
Tenker tysktalende på solen som mer kvinnelig,
og på månen som mer mandig?
Det viser seg nemlig at det er tilfelle.
Hvis du ber en tysktalende og spansktalende om å beskrive ei bru,
slik som denne -
"bru" er grammatisk feminin på tysk,
grammatisk maskulin på spansk -
er det større sannsynlighet for at tysktalende sier at bruer er "vakre", "elegante"
og stereotypisk feminine ord.
Spansktalende, derimot, sier helst
de er "sterke" og "lange",
disse maskuline ordene.
(latter)
Språk er også ulike i hvordan de skildrer hendelser.
Ta, for eksempel, en hendelse som denne. Et uhell.
På engelsk er det greit å si "Han knuste vasen."
På et språk som spansk,
sier du heller kanskje, "Vasen knuste.",
eller, "Vasen knuste seg selv."
Om det er et uhell, sier du ikke at noen gjorde det.
På engelsk, merkelig nok, kan vi si ting som dette,
"Jeg brakk armen."
På mange språk,
kan du ikke bruke den konstruksjonen med mindre du er en galning
og du prøvde å brekke armen med vilje -
(latter)
og klarte det.
Om det var et uhell, ville du bruke en annen konstruksjon.
Dette har konsekvenser.
Folk som snakker forskjellige språk vil fokusere på ulike ting,
avhengig av hva som kreves av språket deres.
Vi viser den samme ulykken til engelsktalende og spansktalende,
de engelsktalende vil huske hvem som gjorde det,
fordi på engelsk må du si, "Han gjorde det; han knuste vasen."
Spansktalende, derimot, husker sannsynligvis ikke hvem som gjorde det
dersom det var en ulykke,
men det er mer sannsynlig at de husker at det var en ulykke.
De husker lettere intensjonen.
Så, to mennesker ser den samme hendelsen,
er vitner til det samme lovbruddet,
men ender opp med å huske ulike ting fra hendelsen.
Dette har, selvfølgelig, en betydning for øyenvitners forklaringer.
Det har også betydning for skyld og straff.
Om du da tar engelsktalende
og jeg bare viser dere at noen knuser en vase,
og jeg sier, "Han knuste vasen", i motsetning til "Vasen knuste",
til tross for at dere kan se det selv,
dere kan se videoen,
dere kan se forbrytelsen mot vasen,
vil dere straffe noen mer,
dere vil straffe noen mer om jeg bare sa, "Han knuste den",
i motsetning til, "Den knuste.".
Språket veileder vår resonnering over hendelser.
Jeg har gitt dere noen eksempler
på hvordan språk totalt kan forme måten vi tenker på,
og det gjør det på en mengde ulike måter.
Språk kan ha stor effekt,
som vi så på tid og sted,
hvor folk kan plassere tid og sted
i helt ulike koordinater enn andre
Språk kan også ha virkelig stor effekt -
det var det vi så i saken om tall.
Å ha ord for å telle i språket,
å ha tallord,
åpner en hel verden av matematikk.
Så klart, kan du ikke telle, kan du ikke algebra,
kan du ikke gjøre noen av disse tingene
som ville kreves for å bygge et rom som dette
eller for å lage denne sendingen.
Det lille trikset med tallord er et steg
inn i en hel kognitiv verden.
Språk kan også ha veldig tidlig effekt,
som vi så i eksempelet med farge.
Dette er veldig enkle, grunnleggende, sanselige avgjørelser.
Vi tar tusener av dem hele tiden,
og likevel, språket kommer seg inn der
og blander seg inn i disse bittesmå sanselige avgjørelsene vi tar.
Språk kan ha bred påvirkning.
Saken om grammatisk kjønn kan virke dumt,
men på samme tid, alle substantiv har grammatisk kjønn.
Det betyr at språk kan forme hvordan man tenker
om alt som kan kalles et substantiv.
Det er mange ting.
Til slutt, jeg gav dere et eksempel på hvordan språk kan forme ting
som har en personlig innflytelse på oss -
tanker som skyld og straff eller øyenvitnets minne.
Dette er viktige ting i dagliglivet vårt.
Det fine med lingvistisk mangfold er at det viser oss
akkurat hvor genial og fleksibel menneskehjernen er.
Menneskehjerner har ikke oppfunnet bare ett kognitivt univers, men 7000 -
Det snakkes 7000 språk rundt omkring i verden.
Og vi kan skape mange flere -
språk er, selvfølgelig, levende ting,
ting vi kan finslipe og tilpasse til våre behov.
Den tragiske biten er at vi mister så mye av dette språklige mangfoldet
hele tiden.
Vi mister omtrent ett språk hver uke,
og ifølge noen beregninger,
vil halvparten av jordens språk være borte i løpet av de neste hundre årene.
En enda verre nyhet er at akkurat nå,
er alt vi vet om menneskets sinn og hjerne
vanligvis basert på studier av amerikansk-engelsktalende studenter
på universiteter.
Det ekskluderer nesten alle mennesker.
Det vi vet om menneskesinnet er faktisk utrolig smalt og ensidig,
og forskningen vår må bli bedre.
Jeg vil ta farvel med dere med denne siste tanken.
Jeg har fortalt dere om hvordan talende av ulike språk tenker ulikt,
men det handler selvfølgelig ikke om hvordan folk andre steder tenker.
Det handler om hvordan du tenker.
Det er hvordan språket du snakker former måten du tenker på.
Og det gir deg muligheten til å spørre,
"Hvorfor tenker jeg slik jeg gjør?"
"Hvordan kan jeg tenke annerledes?"
Og også,
"Hvilke tanker ønsker jeg å skape?"
Tusen takk.
(applaus)