אז, אני אדבר אתכם באמצעות שימוש בשפה...
כי אני יכולה.
זאת אחת היכולות הקסומות שיש לנו בני האדם.
אנחנו יכולים להעביר מחשבות ממש מורכבות מאחד לשני.
אז מה שאני עושה ממש עכשיו הוא, שאני יוצרת צלילים באמצעות הפה שלי
בזמן שאני נושפת אויר.
אני יוצרת צלילים ולחישות ונשיפות,
ואלה יוצרים תנודות אוויר באוויר.
תנודות האוויר האלה נעות אליכם,
הן פוגעות בעור התוף שלכם,
ואז המוח שלכם לוקח את התנודות האלה מעור התוף שלכם
והופך אותם למחשבות.
אני מקווה.
(צחוק)
אני מקווה שזה מה שקורה.
אז בגלל היכולת הזאת, אנו בני האדם יכולים להעביר את הרעיונות שלנו
מעבר לגבולות של מרחב וזמן.
אנחנו יכולים להעביר ידע בין מוחות.
אני יכולה לשתול רעיון חדש ביזארי בראש שלכם ממש עכשיו.
אני יכולה לומר,
"דמיינו מדוזה רוקדת ואלס בספריה
בזמן שהיא חושבת על תיאוריות הקוואנטים".
(צחוק)
עכשיו, אם חייכם התנהלו באופן תקין יחסית עד כה,
ככל הנראה מעולם לא חשבתם את המחשבה הזאת עד כה.
(צחוק)
אבל עכשיו גרמתי לכם לחשוב את זה,
באמצעות שפה.
ברור, שאין רק שפה אחת בעולם,
יש כ7,000 שפות שונות מדוברות ברחבי העולם.
וכל השפות שונות זו מזו בכל מיני דרכים.
לחלק מהשפות יש צלילים שונים,
יש להם אוצר מילים שונה,
ויש להם גם בניינים שונים --
חשוב מאוד, בניינים שונים.
מה שמעלה את השאלה:
האם השפה בה אנו מדברים מעצבת את הצורה בה אנחנו חושבים?
זוהי שאלה עתיקת יומין.
אנשים תהו על שאלה זו מאז ומתמיד.
שארלמיין, הקיסר הרומי הקדוש, אמר,
"לדבר בשפה שניה היא לרכוש נשמה שניה" --
אמירה חזקה ששפה יוצרת מציאות.
אבל מצד שני, ג'ולייט של שייקספיר אמרה,
"מה יש בשם?
מה שנקרא לו שושנה, ריחו יהיה מתוק תחת כל שם אחר".
ובכן, אולי השפה אינה יוצרת מציאות.
טענות אלה פנו לכאן ולכאן במשך אלפי שנים.
אבל עד לאחרונה לא היה בידינו שום מידע
שיעזור לנו להחליט לכאן או לכאן.
לאחרונה, במעבדה שלי ומעבדות אחרות ברחבי העולם,
התחלנו לערוך מחקר,
ועכשיו יש בידינו מידע מדעי ממשי שיוכל לסייע בשאלה זו.
אז תנו לי לספר לכם על חלק מהדוגמאות האהובות עלי.
אני אפתח בדוגמא מקהילה אבוריג'ינית באוסטרליה
שהיתה לי את ההזדמנות לעבוד אתם.
אלה הם אנשיה הקוק תאיורה.
הם גרים בפומפוראו, בקצה המערבי של קייפ יורק.
ומה שמגניב אצל הקוק תאוירה
הוא שאצל הקוק תאוירה, הם לא משתמשים במילים כמו "שמאל ו"ימין".
במקום הכל זה בכיווני האוויר:
צפון, דרום, מזרח ומערב.
כשאני אומרת הכל, אני מתכוונת להכל.
אתם הייתם אומרים משהו כמו,
"יש נמלה על הרגל הדרום-מערבית שלך".
או "תזיז את הכוס שלך קצת צפון-צפון מזרח".
למעשה, האופן בו אומרים שלום בקוק תאוירה היא לומר
"לאן אתה הולך?"
והתשובה צריכה להיות,
"צפון-צפון מזרח באופק הרחוק.
מה אתך?"
אז דמיינו במהלך היום שלכם,
לכל אדם בו אתם פוגשים,
אתם צריכים לדווח את הכיוון אליו אתם הולכים.
(צחוק)
זה יעזור לכם להתכוונן די מהר, נכון?
כי אתם ממש לא תצליחו אפילו לומר "שלום",
אם לא ידעתם לאיזה כיוון אתם הולכים.
למעשה, אנשים הדוברים שפות כמו אלה יודעים לזהות כיוונים טוב מאוד.
הם יודעים לזהות כיוונים יותר טוב ממה שחשבנו שבני אדם יכולים.
פעם חשבנו שבני אדם גרועים יותר מיצורים אחרים
בשל תירוץ ביולוגי כלשהו:
"אין לנו מגנטים במקור שלנו או בקשקשים שלנו".
לא; אם השפה והתרבות שלך מאמנת אותך לעשות את זה,
למעשה, אתה יכול לעשות את זה.
ישנם בני אדם ברחבי העולם שיודעים לזהות כיוונים טוב מאוד.
ורק כדי שנגיע להסכמה
על כמה זה שונה מאיך שאנחנו עושים את זה,
אני רוצה שכולכם תעצמו את העיניים שלכם לשניה
ותצביעו לכיוון דרום-מזרח
(צחוק)
תשמרו על העיניים שלכם סגורות. תצביעו.
אוקיי, אז אתם יכולים לפקוח את העיניים שלכם.
אני רואה שאתם מצביעים לשם, לשם, לשם, לשם, לשם --
אני לא יודעת איזה כיוון זה בעצמי --
(צחוק)
אתם לא ממש עזרתם.
(צחוק)
אז בא נאמר שרמת הדיוק בחדר הזה היא לא ממש גבוהה.
זהו הבדל גדול ביכולת קוגניטיבית בין שפות, נכון?
בה קבוצה אחת - קבוצה מאוד מכובדת כמוכם --
לא יודעת איפה הצפון,
אבל בקבוצה אחרת
אני יכולה לשאול ילד בן חמש והוא ידע.
(צחוק)
ישנם גם הבדלים גדולים באיך אנשים תופסים זמן.
אז כאן יש לי תמונות של סבא שלי בגילאים שונים.
ואם הייתי מבקשת מדובר אנגלית לסדר את הזמן,
הם אולי היו מסדרים אותם כך,
משמאל לימין.
זה קשור לכיוון הכתיבה.
אם אתם דוברי עברית או ערבית,
אולי הייתם מסדרים את זה בכיוון ההפוך,
מימין לשמאל.
אבל איך הקוק-תאוירה,
הקבוצה האבוריג'ינית שסיפרתי לכם עליה, היו עושים את זה?
אין להם מלים כמו "ימין" ו"שמאל".
תנו לי לתת לכם רמז.
כשהושבנו אנשים לכיוון דרום,
הם סידרו את הזמן משמאל לימין.
כשהושבנו אותם לכיוון צפון,
הם סידרו את הזמן מימין לשמאל.
כשהושבנו אותם לכיוון מזרח,
הזמן נע לכיוון הגוף.
מה הדפוס?
מזרח למערב, נכון?
אז עבורם, הזמן אינו כלוא בגוף כלל,
הוא קשור לנוף.
אז עבורי, אם אני פונה לכיוון הזה,
אז הזמן נע בכיוון הזה.
ואם אני פונה לכיוון הזה אז הזמן נע בכיוון הזה.
אם אני פונה לכיוון הזה, אז הזמן נע בכיוון הזה --
מאוד אגוצנטרי מצידי לגרום לזמן לרדוף אחרי
בכל פעם שאני מפנה את גופי.
עבור אנשי הקוק תאוירה הזמן קשור לנוף.
זוהי דרך מאוד שונה לחשוב על זמן.
הנה טריק אנושי מאוד חכם.
אם הייתי שואלת אתכם כמה פינגווינים בתמונה.
אני בטוחה שאני יודעת איך הייתם פותרים את החידה הזו, אם הייתם פותרים אותה.
הייתם חושבים, "אחד, שניים, שלושה, ארבעה, חמישה, שישה, שבעה, שמונה".
הייתם סופרים אותם.
נתתם לכל אחד מספר.
והמספר האחרון שאמרתם הוא מספר הפינגווינים.
זהו טריק קטן אותו למדתם כילדים.
אתם לומדים את סדר המספרים ואתם לומדים איך להשתמש בו.
טריק שפתי קטן.
ובכן ישנן שפות שלא עושות את זה.
בגלל שישנן שפות שאין להן מילים למספרים מסויימים.
ישנן שפות שאין להן מילה כמו "שבע"
או מילה כמו "שמונה".
למעשה, אנשים הדוברים את השפות האלה לא סופרים,
והם מתקשים לעקוב אחרי כמויות מדויקות.
אז לדוגמא, אם הייתי מבקשת מכם להתאים בין מספר הפינגווינים
למספר זהה של ברווזים,
הייתם יכולים לעשות את זה באמצעות ספירה.
אבל אנשים שאין להם את התכונה השפתית הזו לא יכולים לעשות את זה.
שפות גם נבדלות באיך שהן מחלקות את ספקטרום הצבעים --
העולם הויזואלי.
לחלק מהשפות יש המון מילים לצבעים,
לחלק יש רק כמה מילים, "בהיר" ו"כהה"
ושפות נבדלות באיפה הן מציבות את הגבולות בין הצבעים.
אז לדוגמא, באנגלית יש מילה לכחול
המכסה את כל הצבעים המופיעים על המסך,
אבל ברוסית אין מילה אחת בלבד.
במקום דוברי רוסית צריכים להבחין
בין כחול בהיר, "גולבוי",
וכחול כהה, "סיניי".
אז לרוסים יש ניסיון חיים בשפה
המבחינה בין הצבעים הללו.
כשאנחנו בוחנים את יכולתם של אנשים להבחין בין הצבעים האלה תפישתית,
מה שמצאנו הוא שדוברי רוסית מהירים יותר
בהבחנה השפתית הזאת.
הם מהירים יותר ביכולת למצוא את ההבדלים
בין כחול בהיר וכהה.
ושאתם בוחנים את מוחותיהם של אנשים בזמן שהם מתבוננים בצבעים --
נגיד שיש לכם צבעים המשתנים באטיות מכחול בהיר לכהה --
המוחות של אנשים המשתמשים במילים שונות לכחול בהיר וכהה
יציגו תגובה מופתעת כשהצבעים עוברים מבהיר לכהה,
כאילו לומר: "או, משהו השתנה הגדרתית".
בעוד שמוחותיהם של דוברי אנגלית, לדוגמא,
שלא מבצעים את ההבחנה השפתית הזו,
לא מציגים את ההפתעה הזו,
כי שום דבר לא השתנה הגדרתית.
לשפות יש תכונות מבניות מוזרות.
זאת אחת מהאהובות עלי.
לשפות רבות יש מגדר דקדוקי;
אז לכל שם עצם יש מגדר, לרוב זכר או נקבה.
והמגדרים האלה משתנים בין שפות.
אז, לדוגמא, השמש היא נקבה בגרמנית אבל זכרית בספרדית,
והירח הוא ההפך.
האם יש לזה השלכה על איך אנשים חושבים?
האם דוברי גרמנית חושבים על השמש כיותר נשית,
והירח יותר גברי?
למעשה, נראה שזה אכן מה שקורה.
אז אם הייתם שואלים דוברי גרמנית וספרדית נגיד, לתאר גשר,
כמו זה שכאן --
"גשר" הוא נקבי מבחינה דקדוקית בגרמנית,
וזכרי מבחינה דקדוקית בספרדית --
דוברי גרמנית לרוב יתארו את גשרים כ"יפים", "אלגנטים"
ומילים נשיות באופן סטריאוטיפי.
בעוד שדוברי ספרדית סביר יותר שישתמשו במילים
כמו "חזק" או "ארוך",
מילים גבריות.
(צחוק)
שפות גם נבדלות באיך שהן מתארות אירועים, נכון?
קחו אירוע כמו זה, תאונה.
באנגלית אפשר לומר, "הוא שבר את האגרטל".
בשפה כמו ספרדית
סביר להניח שתגידו "האגרטל נשבר"
או "האגרטל שבר את עצמו".
אם זו היתה תאונה, לא הייתם אומרים שמישהו עשה את זה.
באנגלית, באופן די מוזר, אנחנו יכולים אפילו לומר דברים כמו,
"שברתי את היד שלי".
בשפות רבות
לא יכולתם להשתמש בבניין הזה אלא אם כן אתם מטורף
והחלטתם לשבור את היד שלכם --
(צחוק)
והצלחתם.
אם זאת היתה תאונה, הייתם משתמשים בבניין אחר.
ויש לזה השלכות.
אז, אנשים הדוברים שפות שונות ישימו לב לדברים שונים,
לפי מה שהשפה שלהם לרוב דורשת לעשות.
אז הראינו את אותה התאונה לדוברי אנגלית ודוברי ספרדית.
דוברי אנגלית יזכרו מי עשה את זה,
כי אנגלית דורשת ממכם לומר, "הוא עשה את זה, הוא שבר את האגרטל".
בעוד שדוברי ספרדית אולי פחות יזכרו מי עשה את זה,
אם מדובר בתאונה,
אבל הם יותר יזכרו שהיה מדובר בתאונה.
יותר סביר להניח שיזכרו את הכוונה.
אז, שני אנשים צופים באותו אירוע,
עדים לאותו הפשע,
אבל בסופו של דבר זוכרים דברים שונים לגבי אותו אירוע.
יש לכך השלכות, כמובן, לגבי עדות של עדים.
יש לזה גם השלכות לגבי אשמה ועונש.
אז אם תקחו דוברי אנגלית
ואני אראה לכם אדם שובר אגרטל,
ואז אומר: "הוא שבר את האגרטל", במקום "האגרטל נשבר",
למרות שאתם יכולים לראות את זה בעצמכם,
אתם יכולים לצפות בוידאו,
אתם יכולים לראות את הפשע שבוצע נגד האגרטל,
תהיו יותר מהירים להעניש,
להאשים את האדם אם הייתי אומרת "הוא שבר אותו",
במקום "הוא נשבר".
השפה מנחה את ההסבר סביב האירוע.
הצגתי בפניכם מספר דוגמאות
לאיך שפה יכולה לעצב באופן משמעותי את האופן בו אנחנו חושבים,
והיא עושה את זה במגוון של דרכים.
אז לשפה יש השפעות גדולות,
כפי שראינו במרחב ובזמן,
איך אנשים יכולים לסדר את המרחב והזמן
בצורות התייחסות שונות לחלוטין זה מזה.
לשפה יש גם השפעות עמוקות --
זה מה שראינו במקרה של מספרים
העובדה שיש בשפה שלכם מילות ספירה,
מילים למספרים,
פותחת עולם שלם של מתמטיקה.
כמובן, אם אתם לא יכולים לספור, אתם לא יכולים להבין אלגברה,
אתם לא יכולים לעשות שום דבר
הנדרש כדי לבנות חדר כמו זה
או לשדר את השידור הזה, נכון?
הטריק הקטן הזה של מילות מספרים מספק לכם נקודת פתיחה
למציאות קוגניטיבית שלמה.
לשפה יש גם השפעות מאוד מוקדמות,
מה שראינו במקרה של צבעים.
אלה הן החלטות תפיסתיות בסיסיות ופשוטות מאוד.
אנחנו מבצעים אלפים כמוהן כל הזמן.
ועדיין, השפה שם
ומשפיעה אפילו על ההחלטות התפיסתיות הקטנטנות האלה שאנחנו מבצעים.
לשפה יש גם השפעה מאוד רחבה.
המקרה של מגדר דקדוקי אולי קצת שטותי,
אבל עדיין, מגדר דקדוקי חל על כל שמות העצם,
כלומר ששפה יכולה לעצב את איך שאתם חושבים
על כל דבר שיש לו שם עצם.
זה הרבה דברים.
ולבסוף, הבאתי לכם דוגמא לאיך שפה יכולה לעצב דברים
שיש להם משקל אישי עבורנו --
רעיונות כמו אשמה ועונש או עדות ראיה.
אלה דברים חשובים לחיי היום יום שלנו.
היופי במגוון שפתי היא שהוא חושף לנו
עד כמה מחוכם וגמיש המוח האנושי.
מוחות אנושים המציאו לא רק יקום קוגניטיבי אחד, אלא 7,000
ישנן 7,000 שפות המדוברות ברחבי העולם.
ואנחנו יכולים ליצור עוד הרבה --
שפות הן, כמובן, דבר חי,
דברים שאנחנו יכולים לרכוש ולשנות כך שיתאימו לצרכינו.
הדבר הטראגי הוא שאנחנו מאבדים כל כך הרבה מהמגוון השפתי הזה
כל הזמן.
אנחנו מאבדים בערך שפה אחת בכל שבוע,
ולפי הערכות מסוימות,
חצי משפות העולם יעלמו במאה השנים הבאות.
והחדשות היותר רעות הן שכיום,
כמעט כל מה שאנחנו יודעים על המוח האנושי והמחשבה האנושית
מבוסס על מחקרים של חוקרים אמריקאים בדר"כ דוברי אנגלית
באוניברסיטאות.
זה מדיר כמעט את כל האנשים, נכון?
אז, הידע שיש לנו על המוח האנושי הוא למעשה ממש צר ומוטה,
והמחקר המדעי שלנו חייב לעשות יותר מזה.
אני רוצה לסיים ברעיון האחרון הזה.
סיפרתי לכם איך דוברי שפות שונות חושבים בצורה שונה
אבל כמובן, זה לא קשור לאיך אנשים חושבים במקומות אחרים
אלא איך אתם חושבים.
איך השפה בה אתם מדברים מעצבת את האופן בו אתם חושבים.
וזה מספק לכם את המקום לשאול
"מדוע אני חושב בצורה בה אני חושב?"
"איך אני יכול לחשוב בצורה שונה?"
וגם,
"אילו מחשבות הייתי רוצה ליצור?"
תודה רבה,
(מחיאות כפיים)