Parlaré amb vosaltres fent servir el llenguatge...
perquè puc.
Aquesta és una de les màgiques habilitats que tenim els humans.
Podem transmetre pensaments complexos als altres.
Ara estic creant sons amb la boca
al exhalar.
Emeto tons, xiulets i bufs,
que creen vibracions en l'aire.
Aquestes vibracions en l'aire viatgen fins a tu,
colpegen el teu timpà
i llavors el cervell recull aquestes vibracions del timpà
i les transforma en pensaments.
Espero.
(Rialles)
Espero que sigui així.
Degut a aquesta habilitat, som capaços
de transmetre les nostres idees
a través de la vastitud de l'espai i el temps.
Som capaços de transmetre coneixement entre ments.
Puc fer-vos pensar ara mateix en una idea estrambòtica i nova.
Puc dir,
"Imagineu una medusa ballant un vals en una biblioteca
mentre pensa en mecànica quàntica".
(Rialles)
Si tot ha anat prou bé a la vostra vida,
probablement no hi havíeu pensat mai.
(Rialles)
Però ara us hi he fet pensar,
a travès del llenguatge.
Certament no hi ha només un idioma al món,
se'n parlen uns 7000.
I es diferencien l'un de l'altre de mil i una maneres.
Alguns idiomes tenen sons diferents,
vocabularis diferents,
i també estructures diferents;
molt important, estructures diferents.
Això ens du a la qüestió:
Dona forma l'idioma que parlem a la manera com pensem?
Aquesta pregunta ve de lluny.
Hi hem estat especulant des de sempre.
Carlemany, emperador de l'Imperi Romà, va dir:
"Tenir una segona llengua és tenir una segona ànima"
contundent declaració de com modela la realitat.
D'altra banda, Shakespeare fa dir a Julieta
"Què val un nom?
Amb un altre nom, la rosa faria la mateixa dolça olor"
Bé, això suggereix que potser l'idioma no modela la realitat.
Aquests arguments s'han discutit des de fa milers d'anys.
Però fins fa poc, no hi havia prou informació
per emetre cap judici.
Al meu laboratori i en d'altres al voltant del món,
hem començat a fer recerca,
i ara tenim evidència científica per inclinar-nos en aquesta qüestió.
Deixin-me que els presenti alguns dels meus exemples preferits.
Començaré amb el d'una comunitat aborigen d'Austràlia amb la qual
vaig tenir l'ocasió de treballar.
Són la gent que parla Kuuk Thaayorre.
Viuen a Pormpuraaw al cantó més occidental de Cape York.
El que és interessant del Kuuk Thaayorre és
que no tenen "dreta" ni "esquerra",
tot s'expressa fent servir els punts cardinals:
nord, sud, est i oest.
I quan dic tot, vull dir literalment tot.
Diries: "Tens una formiga
a la cama sud-oest"
O, "Mou una mica la tassa cap a nord nord-est"
De fet, la manera de dir "hola" és
"Cap a on vas?"
I la resposta seria,
"Nord nord-est lluny enllà.
I tu?"
Imagina que quan vas caminant
a cada persona que saludes,
li has de dir cap a quina direcció vas.
(Rialles)
Això faria que estiguessis orientat ben ràpid, oi?
Perquè literalment no podries dir ni "hola"
si no saps on vas.
De fet, la gent que parla idiomes com aquest s'orienta molt bé.
Millor del que pensàvem que era possible en humans
Solíem pensar que els humans èrem pitjors que altres éssers
per alguna excusa biològica:
"Oh, no tenim imans als becs o a les escates."
No; si la teva llengua i cultura t'entrenen per fer-ho
realment pots fer-ho.
Hi ha persones al món que s'orienten molt bé.
I només per posar-nos d'acord
en com és de diferent de la manera com ho fem,
vull que tothom tanqui els ulls un moment
i senyali el sud-est.
(Rialles)
Manteniu-los tancats. Senyaleu.
Ja els podeu obrir.
Us veig senyalant cap allà, allà, allà, allà, allà...
Ni jo sé cap on queda.
(Rialles)
I no heu sigut de gaire ajuda.
(Rialles)
Diguem que aquí la precisió no és gaire alta.
Hi ha una gran diferència d'habilitat cognitiva entre idiomes.
En un grup —un de tan eminent com vosaltres—
no sabeu la direcció,
però en un altre grup,
podria preguntar a un nen de 5 anys i ho sabria.
(Rialles)
També hi ha diferències enormes en com la gent pensa en el temps.
Aquí tinc fotografies del meu avi a diferents edats.
Si demano a un angloparlant que les ordeni cronològicament,
ho farà d'esquerra a dreta.
Això té a veure amb la direcció d'escriptura.
Si fossis parlant d'hebreu o àrab,
ho faries en la direcció oposada,
de dreta a esquerra.
Però i els Kuuk Thaayorre,
els aborígens que us deia, com ho farien?
Ells no fan servir paraules com "esquerra" o "dreta".
Deixeu que us doni una pista.
Quan els asseiem cap al sud,
ordenen el temps d'esquerra a dreta
Quan els asseiem cap al nord,
ordenen el temps de dreta a esquerra.
Quan els asseiem cap a l'est,
el temps vé cap al cos.
Quin és el patró?
De l'est a l'oest, oi?
Així que, per a ells, el temps no està en absolut vinculat al cos,
sinó a l'espai.
Per mi, si em poso així,
el temps va cap aquí,
però si em poso així, llavors el temps va cap aquí.
Si em poso així, el temps va cap aquí.
Molt egocèntric per part meva que la direcció del temps
em segueixi cada cop que em giro.
Pels Kuuk Thaayorre, el temps està vinculat a l'espai.
És una manera molt diferent de concebre'l.
Aquí tenim un altre truc enginyós.
Suposem que et pregunto quants pinguins hi ha.
Apostaria que sé com resoldries aquest problema.
Començaries "Un, dos, tres, quatre, cinc, sis, set, vuit."
Els has contat anomenant-los
un per un amb un número,
i l'últim número que has dit era el número de pingüins.
Un petit truc que ens han ensenyat des de petits.
Aprenem la llista de números i a aplicar-la.
Un petit truc lingüístic.
Doncs bé, alguns idiomes no ho fan,
perquè en alguns idiomes no hi ha paraules pels números exactes.
No tenen una paraula com "set"
o una paraula com "vuit".
De fet, els que parlen aquests idiomes no conten,
i tenen problemes per fer servir quantitats exactes.
Així, per exemple, si et demano que relacionis aquest nombre de pingüins
amb el mateix nombre d'ànecs,
series capaç de fer-ho contant.
Però la gent que no té aquest truc lingüistic no poden fer-ho.
Els idiomes també difereixen en com dividir l'espectre de colors,
el mòn visual.
Alguns idiomes tenen molts colors,
d'altres un parell de paraules, "clar" i "fosc"
I els idiomes també difereixen en on posar fronteres entre colors.
Així, per exemple, en anglès, hi ha una paraula per a blau
que cobreix tots els colors que es poden veure projectats,
però en rus, no hi ha una sola paraula.
En comptes, els russoparlants diferencien
entre blau clar, "goluboy",
i blau fosc, "siniy".
Així els russos tenen l'experiència de tota una vida per, lingüísticament
distingir aquests dos colors.
Quan posem a prova les habilitats per discriminar entre colors
resulta que els russoparlants són més ràpids
a travessar aquest llindar lingüístic.
Són més ràpids en diferenciar
entre blau clar i blau fosc.
I quan mirem el cervell dels que estan observant colors
— posem per cas un blau clar que s'enfosqueix lentament —
al cervell dels que fan servir diferents paraules per blau clar i blau fosc
hi haurà una reacció de sorpresa quan el color passa de clar a fosc,
com "Oo, alguna cosa ha canviat de categoria"
mentre que al cervell d'un angloparlant, per exemple,
que no fa aquesta distinció,
no hi ha la mateixa sorpresa,
perquè res està canviant de categoria.
Els idiomes tenen tot tipus de peculiaritats estructurals.
Aquesta és de les meves preferides:
molts idiomes tenen gènere gramatical;
a cada nom li assignem un gènere, normalment masculí o femení.
I el gènere canvia d'un idioma a l'altre.
Per exemple, el sol és femení en alemany però masculí en castellà.
i la lluna, al revès.
Podria ser que això tingui conseqüències en com pensem les persones?
Pensen els alemanys en el sol com una figura més femenina
i la lluna com més masculina?
De fet, resulta que és així.
Si demanes a parlants d'alemany i castellà que descriguin un pont,
com aquest d'aquí
— "pont" resulta ser gramaticalment femení en alemany
i masculí en castellà —
els que parlen alemany són més propensos a considerar els ponts bonics o elegants
paraules estereotípicament femenines.
I els que parlen castellà són més propensos a dir
que són sòlids o llargs,
paraules masculines.
(Rialles)
Els idiomes també difereixen en com descriure els fets.
Per exemple, en un accident com aquest,
en anglès diem "Ell va trencar el gerro".
En un idioma com el castellà
és més comú dir que "es va trencar" o
"el gerro es va trencar".
Si és un accident, no diríeu que algú ho ha fet.
En anglès, estranyament podem dir coses com:
"Vaig trencar el meu braç."
En molts idiomes,
no es fa servir aquesta construcció a no ser que siguis boig
i et vulguis trencar el braç,
(Rialles)
i ho hagis aconseguit.
Si és un accident, fas servir una construcció diferent.
Això té conseqüències.
Persones que parlen idiomes diferents, pararan atenció a coses diferents
depenent del que cada idioma requereixi.
Per tant, si ensenyem un mateix accident a angloparlants i castellanoparlants,
els angloparlants recordaran qui l'ha fet,
perquè l'anglès fa necessari dir "Ell ho va fer; ell va trencar el gerro".
Els castellanoparlants potser no recordaran tant qui ho ha fet
si és un accident,
però recordaran més que és un accident.
Tenen més tendència a recordar la intenció.
Així doncs, dues persones que veuen el mateix fet,
i poden ser testimonis d'un mateix crim,
acaben recordant el que ha passat de manera diferent.
Això té implicacions pels testimonis oculars
i també per a la culpa i el càstig.
Si agafes angloparlants
-i acabes d'ensenyar algú trencant un gerro-
i dic "Ell va trencar el gerro" en comptes de "El gerro es va trencar",
tot i que en sou testimonis,
podeu veure el vídeo,
i el crim contra el gerro,
vosaltres imposareu un càstig més sever,
i ho condemnareu més si us he dit "Ell el va trencar"
en comptes de "S'ha trencat".
L'idioma guia el nostre raonament sobre els fets.
Us he donat alguns exemples
de fins a quin punt l'idioma pot modelar la manera com pensem
i ho fa de moltes i diverses maneres.
L'idioma pot tenir un impacte important,
com hem vist amb l'espai i el temps,
sobre com els administrem i ordenem
amb marcs de coordenades absolutament diferents.
L'idioma pot així també tenir un efecte profund,
com hem vist amb els nombres.
Tenir mots per comptar en el teu idioma
i paraules pels nombres
ens dona accés a tot un món de matemàtiques.
Obviament, si no comptes, no pots fer àlgebra,
ni pots fer tot allò
que seria necessari per construir un espai com aquest
o fer aquesta transmissió, ¿oi?
Tenir mots per als nombres representa el primer esglaó
a tot un nou reialme cognitiu.
L'idioma també pot tenir efectes precoços,
com hem vist amb el color:
decisions perceptuals, simples i bàsiques.
En fem milers alhora
i, tot i així, l'idioma hi intervé
i influeix en aquestes petites decisions perceptuals que prenem,
L'idioma pot tenir efectes molt amplis.
El cas del gènere gramatical pot ser absurd
però també és quelcom que s'aplica a tots els substantius.
Això significa que l'idioma pot modelar com penses
sobre qualsevol cosa que pugui ser anomenada.
I en són un munt.
Per últim, us he donat un exemple de com l'idioma pot modelar coses
amb una càrrega emocional
com la culpa, el càstig, o el record d'un testimoni.
Són aspectes importants en la nostra vida quotidiana.
La bellesa de la diversitat lingüística és
que ens desvela l'enginy i la flexibilitat
que pot tenir la ment humana.
Hem inventat no pas un univers cognitiu, sinó 7000.
Es parlen 7000 idiomes arreu del món.
I en podem crear molts més.
Els idiomes són entitats vives,
que podem polir i adaptar a les nostres necessitats.
La tragèdia és que estiguem perdent
tanta d'aquesta diversitat lingüística
constantment.
Es perd prop d'un idioma a la setmana,
i segons algunes estimacions,
la meitat dels idiomes del món
desapareixeran en els pròxims 100 anys.
Encara pitjor és que ara mateix
gairebé tot el que coneixem de la ment humana i el cervell
està basat en l'estudi
d'universitaris americans i angloparlants.
Això exclou a gairebé tots els éssers humans, ¿oi?
El que se sap de la ment humana és poc i subjectiu.
i la nostra ciència ho ha de fer millor.
I us vull deixar amb aquesta darrera idea.
Hem vist que al parlar idiomes diferents
pensem de manera diferent.
Però no es tracta de com pensen els altres,
es tracta de com pensem nosaltres.
Es tracta de com el nostre propi idioma modela la manera com pensem.
I com això dona peu a preguntar-nos:
"Per què penso com penso?"
"Com podria pensar diferent?"
I també:
"Quins pensaments vull crear?"
Moltíssimes gràcies.
(Aplaudiments)