Днес ще ви говоря, използвайки език...
защото мога.
Това е една от магическите способности на нас хората.
Чрез него, можем да обменяме изключително сложни мисли от един на друг.
В момента издавам звуци чрез устата си
докато издишвам,
променям тона си, използвам съскания, и бързо издишване,
произвеждайки вибрации във въздуха.
Тези въздушни вибрации достигат до вас,
и удрят тъпанчетата на ушите ви,
след което вашият мозък взима тези вибрации
и ги преобразува в мисли.
Надявам се.
(Смях)
Надявам се, че това се случва.
Така, благодарение на тази ни способност, ние хората умеем да разпространяваме
идеите си извън пределите на мястото и времето, нали?
Способни сме да разпространяваме знания в съзнанията на другите.
Мога да поставя странна идея в съзнанието ви в този момент.
Бих могла да кажа:
„Представете си медуза, която танцува валс в библиотеката,
докато разсъждава върху квантова механика.“
(Смях)
Ако всичко до момента е вървяло сравнително добре в живота ви,
вероятно не сте имали такава мисъл.
(Смях)
Но току-що ви накарах да мислите за това,
благодарение на езика.
Разбира се, не съществува само един език;
в света има около 7,000 говорими езици
И всички те се различават един от друг.
Някои езици имат отличителни звуци,
различни речникови единици,
както и различни структури –
изключително важни са структурните различия.
Възниква въпросът:
Дали езикът, който говорим влияе върху начина, по който мислим?
Това е древен въпрос.
Хората са спекулирали с това от векове.
Римският император, Карл Велики, е казал:
„Да имаш втори език е да имаш втора душа“
Силно твърдение, че езикът изгражда реалността.
От друга страна, Шекспировата Жулиета казва:
„Какво е едно име?"
"Туй, което зовем ний „роза“, ще ухае сладко под всяко друго име.“
Това предполага, че езикът може би не изгражда реалността.
Такива аргументи съществуват от хилядолетия.
Но доскоро не е имало никакви данни,
които да разрешат този проблем.
Напоследък, в моята лаборатория, както и в други лаборатории по света
започнахме да правим изследвания,
и сега имаме реални научни данни, които отговарят на този въпрос.
Позволете ми да ви дам няколко от любимите ми примери.
Ще започна с пример от една Аборигенска общност в Австралия,
с която имах възможността да работя.
Това са хората Куук Таайор.
Те живеят в Пормапурау в най-западната част на нос Йорк.
Това, което е страхотно за Куук Таайор,
е че на Куук Таайорски език няма думи като „ляво“ и „дясно“,
а вместо това, всичко е в кардинални посоки:
север, юг, изток и запад.
И когато казвам всичко, наистина имам предвид всичко.
Бихте казали нещо като:
„О, има мравка на югозападния ти крак.“
Или: „Преместете чашата си малко на север-североизток“.
Всъщност начинът, по който казваш „Здравей" на Куук Таайорски изразява
„В коя посока отиваш?“
А отговорът трябва да бъде:
„На север-североизток в далечината.
А ти?
(Смях)
Така, представете си как докато се разхождате през деня трябва
да уведомявате всеки, когото поздравите за вашата посока.
(Смях)
Това би ви накарало да се ориентирате доста бързо, нали?
Защото е невъзможно да поздравите някого,
ако не знаете посоката. (Смях)
Всъщност, хората които говорят езици като този се ориентират наистина добре.
Те са много по-ориентирани отколкото смятахме, че хората изобщо са способни.
Някога мислехме, че хората са по-зле с посоките от други същества поради
някакво биологично извинение:
„О, ние нямаме магнити в човката или в люспите си.“
Не, ако вашият език и култура ви обучават да го правите,
всъщност можете да го правите.
Има хора по целия свят, които се ориентират наистина добре.
И за да ви накарам да се съгласите, че това е различно от начина,
по който ние го правим, искам да си затворите очите за секунда
и да посочат към югоизток.
(Смях)
Дръжте очите си затворени. Посочете.
Добре, можете да отворите очите си.
Виждам някои от вас сочат на там, там, там, там, там...
(Смях)
Аз лично не зная коя е правилната посока –
(Смях)
Не помогнахте особено. (Смях)
Нека просто кажем, че точността в тази зала не е много висока.
Това е значителна разлика в когнитивната способност сред различните езици, нали?
Докато една група – изтъкната група като вашата – не познава посоките,
ако попитам пет-годишни деца от другата група, те ще знаят.
(Смях)
Съществуват и наистина големи различия в начина, по който хората мислят за времето.
Така, тук имам снимки на дядо ми от различни възрасти.
И ако помоля някого, чийто майчин език е английски, да организира времето
на английски, те ще го направят по този начин: от ляво на дясно.
Това е свързано с посоката на писане.
Ако говорите иврит или арабски,
можете да го направите в обратна посока, от дясно на ляво.
Но как Аборигенската група Куук Таайор, за която тъкмо ви разказах, го прави?
Те не използват думи като "ляво" и "дясно".
Ще ви подскажа.
Когато накарахме хората да стоят с лице към юг,
те организираха времето от ляво на дясно.
Когато ги накарахме да стоят с лице към север,
организираха времето от дясно на ляво.
Когато ги накарахме да застанат към изток,
времето се промени спрямо посоката на тялото.
Какъв е този модел?
От изток на запад, нали?
Така че за тях, времето изобщо не се описва в зависимост от човешкото тяло,
а е взаимосвързано с пространството.
Ако аз съм с лице към тази посока,
времето отива в тази посока,
а ако стоя в тази посока,
времето отива в тази посока.
С лице към тази посока, времето отива натам..
Изключително егоцентрично от моя страна е посоката на времето да ме
гони всеки път когато физически се обърна в различна посока.
(Смях)
За Куук Таайор, времето е тясно свързано с територията.
Това е драматично различен начин на мислене относно времето.
Ето още една много умна човешка хитрост.
Представете си, че ви питам колко пингвина има там.
Обзалагам се, че знам как бихте решили този проблем успешно,
Ще започнете с „1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8.“ Преброихте ги.
Кръстихте всеки един от тях с число, и последното число, което преброихте
се превърна в броят на пингвините.
Това е малък трик, на който сте научени още от деца.
Научавате списъка с числа и знаете
как да ги използвате.
Малък езиков трик.
Е, някои езици не правят това, защото в тях няма думи за точни числа.
Има езици, в които не съществуват думи за "седем", или "осем".
В действителност, хората, които говорят тези езици не броят,
и се затрудняват със следенето на точните количества.
Така, например, ако ви помоля да съчетаете този брой пингвини
със същия брой патици,
бихте го направили чрез броене.
Но хората, които нямат тази езикова хитринка, не могат да правят това.
Езиците също така се различават по начина, по който разделят цветовия спектър --
визуалният свят.
Някои езици имат много думи за цветове, други имат само няколко думи,
като „светло“ и „тъмно“ .
Езиците се различават и по начина, по който поставят граници между цветовете.
Така, например на английски език има една дума за синьо, което включва
всичките цветове, които можете да видите на екрана,
но на руски няма една-единствена дума.
Вместо това руснаците трябва да разграничават
светлосиньото, „голубой“ от тъмно синьото, „синий“.
Така руснаците имат житейският опит да различават езиково тези два цвята.
Когато изследваме способността на хората да разграничат цветовете визуално,
това, което откриваме, е, че руските представители са по-бързи
в тази езикова граница.
Те по-бързо виждат разликата между светло и тъмно синьо.
И ако видите мозъците на хората, докато гледат цветовете –
да речем, че цветовете се преместват бавно от светло до тъмно синьо –
мозъците на хората, които използват различни думи за светло и тъмно синьо,
дават изненадваща реакция, когато цветовете преминават от светло към тъмно.
Сякаш мислят, "О, някаква категория се промени".
Докато мозъците на англоговорящите, например,
които не правят това категорично разграничение,
нямат такава реакция, защото нищо не се променя категорично.
Езиците имат различни видове структурни особености.
Тази е една от любимите ми. Много езици имат граматически пол.
Всяко съществително има пол, често мъжки или женски.
И тези полове се различават сред различните езици.
Така например, на немски слънцето е в женски род, но е в мъжки род на испански,
а луната - обратното.
Може ли това да доведе до последствия върху начина, по който хората мислят?
Дали немскоговорящите мислят, че слънцето е някак по-женствено,
а луната - някак си по-мъжествена?
Всъщност се оказва, че това е така.
Така че, ако поискате немско и испанскоговорящи хора да опишат мост
като този тук,
на немски език, „мост“ e граматически женствен
и граматически мъжествен на испански.
Немските представители са по-склонни да кажат, че мостовете са "красиви",
"елегантни", и да използват стереотипно-женствени думи.
Докато испанските представители вероятно ще кажат, че мостовете са
"силни" или "дълги", и такива мъжествени думи.
(Смях)
Езиците също се различават по начина, по който описват събитията, нали?
Събитие като злополука например. На английски език е нормално да се каже:
„Той счупи вазата.“
А на език като испанския, може би е по-вероятно да кажете:
„Вазата се счупи“, или „Вазата се счупи сама“.
Ако това е случайно, не бихте казали, че някой го е направил.
На английски, доста странно, дори можем да кажем неща като:
„Счупих си ръката.“
На много езици не бихте могли да използвате тази конструкция,
освен ако не сте лунатик в търсене на начин да счупите ръката си -
и успеете. Нали? (Смях)
Ако това е злополука, бихте използвали различна конструкция.
Tака, това има последствия.
Означава, че благодарение на езиците, които хората говорят,
те ще обърнат внимание на различни неща,
в зависимост от това какво езикът им
обикновено изисква от тях да правят.
Показваме една и съща злополука на англоговорящи и на испанскоговорящи:
английските представители ще си спомнят кой го е направил, защото
английският език изисква от вас да кажете: „Той го направи и счупи вазата“.
Докато испанските представители е малко вероятно да помнят кой го е направил
в случай на злополука, но е по-вероятно да запомнят,
че е било злополука. Те са по-склонни да помнят намерението.
Така че двама души гледайки едно и също събитие,
наблюдават едно и също престъпление, но в крайна сметка запомнят различни неща
от това събитие.
Това разбира се има значение за свидетелските показания на очевидци.
Има и последици за обвинения и наказания.
Ако вземем за пример хора говорещи английски,
ако ви покажа някого, който чупи ваза,
и ви кажа: „Той счупи вазата“, вместо „Вазата се счупи“,
въпреки че можете сами да го видите, въпреки че гледате видео материала,
въпреки това, че виждате престъплението срещу вазата,
по-вероятно е да накажете или обвините някого повече, ако ви кажех: „Той я счупи“
вместо "Тя се счупи".
Езикът води разсъжденията ни относно събитията.
Сега ви дадох няколко примера за това как езикът може абсолютно да оформи мисълта,
и го прави по различни начини.
Езикът може да има силно влияние, както в случая с пространството и времето,
където хората могат да систематизират пространството и времето
в съвсем различни координатни рамки едно от друго.
Езикът може да окаже наистина силно влияние - както в случая с числата.
Да имаш думи за броене, да имаш думи за числа,
отваря пред вас един цял математически свят.
Разбира се, ако не можеш да броиш, и не познаваш алгебра,
не можеш да направиш нито едно от необходимите неща,
за да построиш зала като тази или да направиш това предаване, нали?
Този малък трик от числови думи ви предоставя стъпало
към едно цяло когнитивно царство.
Езикът може също да има ранни ефекти, както видяхме в случая с цветовете.
Това са наистина прости, основни, възприятийни решения.
Ние правим хиляди от тях през цялото време,
но все пак езикът се промъква
и се намесва, дори и в тези малки възприятийни решения.
Езикът може да има наистина обширни ефекти.
Така че случаят на граматическия пол може да звучи глупаво,
но в същото време граматичният пол се отнася за всички съществителни имена.
Това означава, че езикът може да повлияе върху мнението ви за нещо,
което може да бъде наречено със съществително име.
Това включва много неща.
И накрая ви дадох пример с това как езикът
може да повлияе върху нещата,
които са от важност за нас –
идеи като обвинение и наказание, или паметта на очевидци.
Тези неща са важна част от нашето ежедневие.
Красотата на езиковото разнообразие е, че ни разкрива
колко изобретателен и гъвкав е човешкият ум.
Човешкият ум е измислилил не една когнитивна вселена, а 7 000 -
по света се говори на 7 000 езика.
И можем да създадем много повече - езиците, разбира се, са живи;
неща, които подлежат на усъвършенстване и промяна, в зависимост от нашите нужди.
Трагичното е, че губим много от това езиково разнообразие през цялото време.
Губим по един език на седмица и според някои изчисления,
половината от езиците на света ще изчезнат през следващите сто години.
По-лошите новини са, че точно сега почти всичко, което знаем
за човешкия ум и мозък,
обикновено се основава на изследванията
на американски англоговорящи студенти с бакалавърска степен.
Това изключва почти всички хора. Нали?
Така че това, знанието за човешкия ум,
всъщност е невероятно ограничено и пристрастно,
и нашата наука трябва да се справи по-добре.
Искам да ви оставя с тази последна мисъл.
Казах ви, че различните езикови представители мислят по различен начин,
но разбира се, това не се отнася само за мисленето на някакви хора, някъде.
Това се отнася за вашия начин на мислене.
Как езикът, който говорите, влияе върху начинът, по който мислите.
И това ви дава възможността да се запитате:
„Защо мисля по този начин?“
„Как мога да мисля различно?“
И също така: „Какви мисли искам да създам?“
Много ви благодаря.
(Аплодисменти)