La un moment dat în viață,
aproape fiecare dintre noi va fi avut inima frântă.
Pacienta mea, Kathy, și-a plănuit nunta când era la gimnaziu.
Avea să-și cunoască viitorul soț
până la 27 de ani,
să se logodească un an mai târziu
și să se căsătorească anul următor.
Dar când Kathy a făcut 27 de ani, nu și-a găsit soțul.
A găsit un nodul la sân.
A îndurat multe luni de chimioterapie nemiloasă
și operații dureroase
și apoi, chiar când era gata să revină pe scena întâlnirilor,
a găsit un nodul la celălalt sân
și a trebuit să o ia de la capăt.
Kathy și-a revenit, însă,
și era dornică să reia căutarea unui soț,
imediat ce sprâncenele aveau să-i crească la loc.
Când mergi la prima întâlnire în New York City,
trebuie să fii capabil să exprimi o serie largă de emoții.
(Râsete)
În scurt timp, l-a cunoscut pe Rich și s-a îndrăgostit de el.
Relația era exact cum sperase să fie.
Șase luni mai târziu,
după un weekend minunat în New England,
Rich a făcut rezervare la restaurantul lor romantic preferat.
Kathy știa că o va cere de soție
și abia-și mai putea stăpâni entuziasmul.
Dar Rich n-a cerut-o pe Kathy în noaptea aceea.
S-a despărțit de ea.
Pe cât de mult ținea la Kathy – și chiar ținea –
pur și simplu nu era îndrăgostit.
Kathy a fost distrusă.
Inima îi era realmente frântă și acum o aștepta încă o recuperare.
Dar după cinci luni de la despărțire,
Kathy tot nu se putea abține să nu se gândească la Rich.
Inima îi era încă foarte frântă.
Întrebare este:
de ce?
De ce era această femeie, incredibil de puternică și hotărâtă,
incapabilă să dispună de aceleaşi resurse emoționale
cu care a răzbit prin patru ani de tratamente împotriva cancerului?
De ce se zbat așa de mulți dintre noi,
când încercăm să ne refacem după o inimă frântă?
De ce aceleași mecanisme de adaptare,
care ne ajută să trecem prin tot felul de încercări,
ne lasă complet baltă când avem inimile frânte?
În cei peste 20 de ani, la cabinetul meu particular
am văzut oameni de toate vârstele și din toate mediile
trecând prin tot felul de dureri sufletești,
iar ce am învățat, e asta:
când aveți inima frântă,
aceleași instincte pe care vă bazați de obicei,
vă vor conduce neîncetat pe calea greșită.
Pur și simplu, nu puteți avea încredere în ce vă spune mintea.
De exemplu, știm din studiile despre oameni cu inima frântă
că a înțelege foarte clar de ce s-a terminat relația
e foarte important pentru a putea merge mai departe.
Totuși, în mod repetat,
când ni se oferă o explicație simplă și sinceră,
ca cea oferită de Rich lui Kathy,
o respingem.
O inimă frântă provoacă o durere emoțională atât de dramatică,
încât mintea ne zice că și cauza trebuie să fie la fel de dramatică.
Iar acel instinct visceral e așa de puternic,
încât îi face până și pe cei mai raționali și chibzuiți dintre noi
să inventeze mistere și teorii conspirative
acolo unde nu există.
Kathy era convinsă că ceva trebuie să se fi întâmplat
în timpul excursiei romantice cu Rich,
care i-a schimbat părerea despre relație
și a devenit obsedată de ideea de a descoperi ce anume.
Și așa a petrecut nenumărate ore,
parcurgând și analizând fiecare minut al acelui weekend,
căutând în memorie indicii care nu existau.
Mintea lui Kathy a momit-o să înceapă goana asta după himere.
Dar ce a obligat-o să i se dedice atâtea luni?
O inimă frântă e mult mai insidioasă decât ne dăm seama.
Există un motiv pentru care ne adâncim dintr-o situație complicată în alta,
chiar dacă știm că o să ne facă să ne simțim și mai rău.
Studiile despre creier arată
că privarea de iubire romantică
declanșează în creier aceleași mecanisme care se activează
atunci când intră în sevraj dependenții de cocaină și opiate.
Kathy avea de-a face cu un sevraj.
Și din moment ce nu avea heroina de a fi realmente cu Rich,
subconștientul ei alegea metadona amintirilor cu el.
Instinctul îi spunea că încerca să rezolve un mister,
dar ceea ce făcea ea, de fapt,
era să-și ia doza.
Din cauza asta recuperarea după o inimă frântă e așa de dificilă.
Dependenții știu că sunt dependenți.
Ei știu când se injectează.
Dar oamenii cu inimi frânte nu.
Dar acum știți.
Și dacă aveți inima frântă, nu puteți trece asta cu vederea.
Trebuie să recunoașteți că, pe cât de irezistibil e impulsul,
oricând vă lăsați în voia amintirilor, cu fiecare mesaj trimis,
cu fiecare secundă petrecută vânându-vă fostul(a) pe canalele sociale,
nu faceți decât să vă alimentați dependența,
să vă agravați durerea emoțională
și să vă complicați recuperarea.
A-ți reveni după o inimă frântă nu e o drumeție.
Este o luptă, iar rațiunea e arma voastră cea mai puternică.
Nicio explicație a despărțirii nu va fi satisfăcătoare.
Niciun raționament nu poate să vă scape de durerea resimțită.
Așa că nu căutați unul, nu așteptați unul,
pur și simplu acceptați-l pe cel oferit sau inventați voi unul
și apoi lăsați-o baltă,
fiindcă aveți nevoie de acea încheiere ca să rezistați dependenței.
Și mai e nevoie de încă ceva:
trebuie să fiți dispuși să vă detașați,
să acceptați că s-a terminat.
Altfel, mintea voastră se va hrăni cu speranță
și vă va face să dați înapoi.
Speranța poate fi incredibil de nimicitoare când aveți inima frântă.
Inima frântă e un manipulator desăvârșit.
Ușurința cu care ne manevrează mintea ca să facă exact opusul
a ceea ce e necesar ca să ne revenim,
e remarcabilă.
Una dintre cele mai obișnuite tendințe, când avem inima frântă,
e să idealizăm persoana care ne-a frânt-o.
Petrecem ore amintindu-ne zâmbetul lor,
cât de bine ne-au făcut să ne simțim
atunci când am urcat pe munte și am făcut dragoste sub cerul înstelat.
Asta nu face decât să amplifice durerea pierderii.
Știm asta.
Și totuși, încă îi permitem minții să treacă de la un mega-hit la altul,
ca și cum am fi ținuți prizonieri de propriul playlist Spotify pasiv-agresiv.
(Râsete)
Inima frântă vă face să aveți astfel de gânduri.
Deci, ca să evitați idealizarea, trebuie să contrabalansați,
amintindu-vă încruntarea lor, nu doar zâmbetul,
cât de prost v-au făcut să vă simțiți,
faptul că după ce ați făcut dragoste, v-ați pierdut când coborați de pe munte,
v-ați certat ca nebunii și nu v-ați vorbit două zile.
Ceea ce le spun pacienților e să facă o listă completă,
cu toate felurile în care persoana era nepotrivită,
toate trăsăturile negative, tot ce era enervant,
și să o păstreze în telefon.
(Râsete)
Și odată ce aveți lista asta,
trebuie să o folosiți.
Când aud până și o aluzie la idealizare
sau cel mai vag iz de nostalgie în timpul ședinței,
zic: „Telefonul, te rog.”
(Râsete)
Mintea va încerca să vă spună că erau perfecți.
Dar nu erau și nici relația nu era.
Și dacă vreți să vă lecuiți de ei, trebuie să vă reamintiți asta.
Frecvent.
Niciunul din noi nu e imun la inimă frântă.
Pacientul Miguel avea 56 de ani și era director executiv la o companie software.
La cinci ani după decesul soției,
s-a simțit, în sfârșit, pregătit pentru noi întâlniri.
A cunoscut-o apoi pe Sharon
și a urmat o idilă învolburată.
S-au prezentat reciproc copiilor lor adulți după o lună
și s-au mutat împreună după două.
Când oamenii de vârstă mijlocie au o relație, nu se joacă.
E ca și când „Love, Actually” se amestecă cu „Fast & Furious”.
(Râsete)
Miguel era așa de fericit, cum nu mai fusese de ani întregi.
Dar în noaptea de dinaintea primei aniversări,
Sharon l-a părăsit.
Se hotărâse să se mute pe Coasta de Vest, ca să fie mai aproape de copiii ei
și nu-și dorea o relație la distanță.
Miguel a fost luat prin surprindere și era complet devastat.
Abia s-a mai descurcat la muncă timp de foarte multe luni,
și, din cauza asta, era cât pe ce să-și piardă serviciul.
O altă consecință a inimii frânte e că singurătatea și suferința
pot afecta considerabil capacitatea intelectuală,
mai ales când executăm sarcini complexe ce presupun logică și judecată.
Ni se reduce temporar IQ-ul.
Dar n-a fost doar intensitatea durerii lui Miguel
care i-a derutat pe angajatorii lui,
ci durata.
Și Miguel a fost derutat de asta
și chiar foarte jenat de asta.
„Ce se întâmplă cu mine?”, m-a întrebat într-o ședință.
„Care adult petrece aproape un an revenindu-și după o relație de un an?”
Mulți, de fapt.
O inimă frântă are toate trăsăturile pierderii și durerii convenționale:
insomnie, gânduri sâcâitoare,
disfuncția sistemului imunitar.
40% din oameni se confruntă cu depresie dovedită clinic.
Inima frântă e o rană psihologică complexă.
Ne afectează într-o mulțime de feluri.
De exemplu, Sharon era și foarte sociabilă
și foarte activă.
Organiza săptămânal cine acasă.
Ea și Miguel au făcut drumeții cu alte cupluri.
Deși Miguel nu era religios,
a mers cu Sharon la biserică în fiecare duminică,
unde a fost bine-venit în rândul enoriașilor.
Miguel nu și-a pierdut doar prietena.
Și-a pierdut toată viața socială,
comunitatea încurajatoare de la biserica lui Sharon.
Și-a pierdut identitatea de cuplu.
Acum, Miguel a înțeles că despărțirea i-a lăsat un gol imens în viață,
dar ce n-a reușit să înțeleagă
e că i-a lăsat cu mult mai multe.
Și asta e esențial,
nu doar fiindcă explică de ce inima frântă poate fi așa de zdrobitoare,
ci și fiindcă ne arată cum să ne vindecăm.
Pentru a drege o inimă frântă,
trebuie să identificați aceste goluri din viața voastră și să le umpleți,
și mă refer la toate.
Golurile din identitatea voastră:
trebuie să restabiliți cine sunteți și ce înseamnă viața voastră.
Golurile din viața voastră socială,
activitățile care vă lipsesc, chiar și golurile de pe perete,
unde atârnau pozele înainte.
Dar nimic nu va da rezultate,
dacă nu împiedicați greșelile care vă pot face să dați înapoi:
căutarea în van a explicațiilor,
idealizarea fostului(ei) în loc să vă concentraţi pe incompatibilitate,
complacerea în gânduri și atitudini în care ei încă au rolul principal
în noul capitol al vieții voastre,
când n-ar trebui să fie nici figuranți.
Recuperarea după o inimă frântă e grea,
dar dacă refuzați să fiți păcăliți de minte și luați măsuri să vă reveniți,
puteți să minimalizați considerabil suferința.
Și nu veți avea doar voi de câștigat.
Veți fi mai mult timp cu prietenii,
mai implicați cu familia,
ca să nu mai pomenesc și de miliardele de dolari din productivitatea irosită
la locul de muncă ce ar putea fi evitate.
Așa că, dacă știți pe cineva cu inima frântă,
să aveți compasiune,
fiindcă susținerea socială s-a dovedit că e importantă pentru recuperare.
Și aveți răbdare,
fiindcă o să le ia mult mai mult să-și revină decât credeți.
Și dacă voi suferiți,
să știți asta:
e dificil, e o bătălie în propria minte
și trebuie să fiți perseverenți ca să câștigați.
Dar aveți arme la dispoziție.
Puteți lupta.
Și vă veți vindeca.
Mulțumesc.
(Aplauze)