בנקודה מסויימת בחיינו,
כמעט לכל אחד מאיתנו ישבר הלב.
המטופלת שלי קאת'י תיכננה את החתונה שלה עוד כשהייתה בחטיבת ביניים.
היא תפגוש את בעלה לעתיד
בגיל 27,
תתארס שנה לאחר מכן
ותתחתן שנה אחר כך.
אך כשמלאו לקאת'י 27, היא לא מצאה בעל.
היא מצאה גידול בשד שלה.
היא עברה חודשים רבים של כימוטרפיה קשה
וניתוחים כואבים,
וכשהיא הייתה מוכנה לקפוץ חזרה לעולם הדייטים,
היא גילתה גידול בשד השני שלה
ועברה את כל התהליך שוב.
קאטי החלימה,
והייתה להוטה לחזור לחפש בעל
ברגע שהגבות שלה גדלו בחזרה.
כשאת הולכת לדייט ראשון בניו יורק,
את תצטרכי להיות מסוגלת להביע מגוון רחב של רגשות.
(צחוק)
מיד לאחר מכן, היא מצאה את ריץ' והתאהבה.
מערכת היחסים הייתה כל מה שהיא קיוותה שתהיה.
שישה חודשים מאוחר יותר,
אחרי סוף שבוע מלבב בניו אינגלנד,
ריץ' ביצע הזמנה במסעדה הרומנטית האהובה עליהם.
קאת'י ידעה שהוא הולך לבקש את ידה,
היא בקושי יכלה להכיל את ההתרגשות.
אבל ריץ' לא ביקש את ידה של קאת'י באותו לילה.
הוא נפרד ממנה.
עד כמה שהיה לו אכפת מקאת'י--והיה לו אכפת
הוא פשוט לא היה מאוהב.
קאת'י נשברה.
הלב שלה היה באמת שבור,
והיא ניצבה בפני התאוששות נוספת.
אך 5 חודשים לאחר הפרידה,
קאת'י עדיין לא יכלה להפסיק לחשוב על ריץ'.
הלב שלה היה עדיין עד כדי כך שבור.
השאלה היא:
למה?
למה האישה הנחושה בדעתה בצורה מדהימה הזאת
לא מסוגלת להשתמש באותם מקורות רגשיים
שגרמו לה לעבור ארבע שנים של טיפולי סרטן?
למה רבים מאיתנו מתלבטים
כשאנחנו מנסים להתגבר על לב שבור?
למה אותם מנגנוני התמודדות
שגרמו לנו לעבור את כל אתגרי החיים
מאכזבים אותנו כל כך כשהלב שלנו נשבר?
במהלך מעל 20 שנה של אימון אישי,
אני ראיתי אנשים מכל קבוצות הגיל והרקעים
מתמודדים עם כל דרך התמודדות עם לב שבור,
ומה שלמדתי הוא זה:
כאשר הלב שלכם נשבר,
אותם אינסטינקטים שאתה בדר"כ מסתמך עליהם
שוב ושוב יובילו אותכם בשביל הלא נכון.
אתם פשוט לא יכולים לסמוך על מה שהמוח שלכם אומר.
לדוגמה, אנחנו יודעים ממחקרים של אנשים שבורי לב
שלקבל הבנה מלאה של למה הסתיימה מערכת היחסים
היא מאוד חשובה עבור האפשרות להתקדם הלאה.
אך שוב ושוב,
כשמציעים לנו הסבר כנה ופשוט
כמו שריץ' הציע לקאת'י,
אנחנו דוחים את זה.
שברון לב יוצר כאב רגשי כל כך ודרמטי,
המוח שלנו אומר לנו שהסיבה חייבת להיות דרמטית בצורה שווה.
ותחושת הבטן הזאת כל כך חזקה,
שהיא יכולה להפוך אפילו את האחראיים והבוגרים מבינינו
להמציא תעלומות ותיאוריות קונספירציה
שלא קיימות.
קאת'י השתכנעה שמשהו חייב היה לקרות
במהלך ההתרחקות הרומטית שלה עם ריץ'
שהחמיצה את מערכת היחסים,
והיא נהייתה אובססיבית לגבי מה זה היה.
ובזבזה אין ספור שעות
במחשבה על כל דקה בסופ"ש הזה בראש שלה.
מחפשת בזיכרונה רמזים שלא היו שם.
מוחה של קאת'י הערים עליה ופתח במרדף שווא הזה.
אך מה הכריח אותה להתחייב לכך לכל כך הרבה חודשים?
שברון לב הרבה יותר ערמומי ממה שאנחנו מבינים.
יש סיבה שאנחנו ממשיכים לחזור למצב המוזר ,
אפילו כשאנחנו יודעים שזה הולך לגרום לנו להרגיש יותר גרוע.
מחקרי מוח הראו
שגמילה מאהבה רומנטית
מפעילה את אותם מנגנונים במוח שלנו שמופעלים
כאשר מכורים נגמלים מחומרים
כמו קוקאין או אופיואידים.
קאת'י עברה גמילה.
ומאחר והיא לא יכלה לקבל את "ההרואין" של באמת להיות עם ריץ',
התת מודע שלה בחר במתדון של הזיכרונות שלה איתו.
האינסטינקטים שלה אמרו לה שהיא מנסה לפתור תעלומה,
אך מה שהיא באמת עשתה
היה לקבל מנה.
זה מה שהופך שברון לב לקשה כ"כ לריפוי.
מכורים יודעים שהם מכורים.
הם יודעים מתי הם מגזימים.
אבל אנשים עם שברון לב לא יודעים.
אבל אתם יודעים עכשיו.
ואם הלב שלכם שבור, אתם לא יכולים להתעלם מזה.
אתם חייבים להכיר בזה, עד כמה שהדחף משכנע,
עם כל נסיעה בנתיב הזיכרון, כל הודעת הודעת טקסט שאתם שולחים,
כל שניה שאתם מבזבזים בלדבר עם האקסים ברשת החברתית,
אתם פשוט מזינים את ההתמכרות שלכם,
מעמיקים את הכאב הרגשי שלכם
ומסבכים את ההחלמה שלכם.
להתגבר על שברון לב זה לא מסע.
זה מאבק, וההגיון שלכם הוא הנשק הכי חזק.
אין הסבר לפרידה שיכול לגרום לכך שתרגישו סיפוק.
שום נימוק לא יכול לקחת את הכאב שאתם מרגישים.
אז אל תחפשו אחד, אל תחכו לאחד,
פשוט תקבלו את ההסבר שהוצע או תמציאו אחד
ואז תניחו לשאלה בשקט,
כי אתם צריכים סגירת מעגל כדי להתנגד להתמכרות.
ואתם צריכים משהו אחר כמו כן:
אתם צריכים להיות מוכנים לשחרר,
לקבל את זה שזה נגמר.
אחרת, המוח שלכם יזון מהתקווה
ויחזיר אתכם אחורה.
התקווה יכולה להיות הרסנית להפליא כאשר הלב שלכם שבור.
שברון לך הוא מניפולטור מומחה.
הקלות שבה הוא מאפשר למוח שלנו לעשות את ההפך המוחלט
של מה שאנחנו צריכים על מנת להחלים
היא מדהימה.
אחת מהמגמות הנפוצות שיש לנו כשהלב שלנו שבור
היא לפאר את האדם ששבר אותו
אנחנו מבלים שעות בלשחזר את החיוך שלו,
כמה טוב הוא גרם לנו להרגיש,
הפעם הזאת שטיילנו במעלה ההר ועשינו אהבה תחת כיפת השמיים.
כל זה גורם לאבדה שלנו להרגיש כואבת יותר.
אנחנו יודעים את זה.
ועדיין אנחנו ממשיכים לתת למוח שלנו לשחזר מכה אחר מכה,
כאילו אנחנו מוחזקים כבני ערובה ברשימת ההשמעה הפאסיבית-אגרסיבית בספוטיפי.
(צחוק)
שברון לב יגרום למחשבות האלו לקפוץ לכם למחשבה.
וכדי להימנע מאידיאליזציה אתם חייבים לאזן אותם.
בכך שתיזכרו במבט הכועס שלהם, לא רק החיוך,
כמה רע הם גרמו לכם להרגיש,
על כך שאחרי שעשיתם אהבה , איבדתם את דרככם בירידה מההר,
התווכחתם כמו משוגעים ולא דיברתם במשך יומיים.
מה שאני אומר למטופלים שלי
זה להכין רשימה ממצה
של כל הסיבות למה האדם היה לא מתאים בשבילם,
התכונות הרעות, כל הדברים המעצבנים,
ואז לשמור את זה על הטלפון שלכם.
(צחוק)
וברגע שיש לכם את הרשימה,
אתם חייבים להשתמש בה.
כשאני שומע אפילו רמז להאדרה
או את הריח הקלוש ביותר של נוסטלגיה בפגישה,
אני כזה, "טלפון, בבקשה."
(צחוק)
המוח שלכם מנסה לומר לכם שהם היו מושלמים.
אבל הם לא היו, וגם לא מערכת היחסים.
ואם אתם רוצים להתגבר עליהם, אתם חייבים להזכיר לעצמכם את זה,
באופן תדיר.
אף אחד מאיתנו לא חסין לשברון לב.
המטופל שלי מיגל היה מנהל בכיר בחברת תוכנה בן 56.
5 שנים אחרי שאישתו נפטרה,
הוא סוף סוף הרגיש מוכן להתחיל לצאת שוב,
במהרה הוא פגש בשרון,
ונגרר לרומן סוער.
הם הציגו זה את זה לילדיהם הבוגרים אחרי חודש,
ועברו לגור יחד אחרי חודשיים.
כשאנשים בגיל העמידה יוצאים, הם לא משחקים.
זה כמו "אהבה זה כל הסיפור" פוגשת את "מהיר ועצבני"
(צחוק)
מיגל היה מאושר משהיה במשך שנים.
אך לילה לפני חגיגת יום שנה שלהם,
שרון עזבה אותו.
היא החליטה לעבור לגור בחוף המערבי, להיות קרובה יותר לילדיה,
והיא לא רצתה מערכת יחסים מרוחקת.
מיגל היה פשוט עיוור והרוס לחלוטין.
הוא בקושי תפקד בעבודה למשך הרבה הרבה חודשים,
וכתוצאה מכך הוא כמעט איבד את עבודתו.
תוצאה נוספת של שברון לב היא שהרגשת הבדידות והכאב
יכולה לפגוע בתפקוד האינטלקטואלי שלנו,
במיוחד כאשר מבצעים משימות מורכבות שמערבות הגיון ושיקול דעת.
זה מוריד לנו את רמת הIQ באופן זמני.
אבל זה לא היה העוצמה של הצער של מיגל עצמו
שבילבלה את מעבידיו:
זה היה אורך הזמן.
מיגל היה מבולבל מזה גם כן
והיה באמת די נבוך מזה.
"מה הבעיה איתי?" הוא שאל אותי באחת הפגישות שלנו.
"איזה אדם מבוגר מבלה כמעט שנה בהתגברות על מערכת יחסים בת שנה?"
האמת , הרבה.
שברון לב חולק את כל סימני ההיכר של צער או אבדה מסורתיים:
נדודי שינה, מחשבות פולשניות
חוסר תפקוד במערכת החיסון.
ארבעים אחוז מהאנשים חווים דיכאון קליני מדיד.
שברון לב הוא פגיעה פסיכולוגית מורכבת.
הוא פוגע בנו בהמון דרכים.
לדוגמא, שרון הייתה גם מאוד חברותית
וגם מאוד אקטיבית.
היא הייתה אוכלת ארוחות ערב בבית כל שבוע.
היא ומיגל הלכו לטיולי מחנאות עם זוגות אחרים.
למרות שמיגל לא היה דתי,
הוא התלווה לשרון לכנסייה כל יום ראשון,
שם הוא התקבל אל הקהילה.
מיגל לא רק איבד את בת זוגתו:
הוא איבד את כל החיים החברתיים שלו,
הקהילה התומכת של הכנסייה של שרון.
הוא איבד את זהותו כאדם במערכת יחסים.
עכשיו, מיגל מזהה את הפרידה כדבר שהותיר חלל עצום בחייו,
אך מה שהוא נכשל בלזהות
היה שהוא הותיר יותר מאשר אחד.
וזה מכריע,
לא רק בגלל שזה מסביר
למה שברון לב יכול להיות כל כך הרסני.
אלא בגלל שזה מראה לנו איך להחלים.
כדי לרפא את הלב השבור,
אתם חייבים לזהות את החללים האלה בחיים שלכם ולמלא אותם,
ואני מתכוון את כולם.
החללים בזהות שלכם:
אתם חייבים להחיות את מי שאתם ובמה החיים שלכם עוסקים.
החללים בחיים החברתיים שלכם,
הפעיליות החסרות, כל חלק ריק על הקיר
איפה שהייתה תלויה תמונה.
אך שום דבר מזה לא יועיל
אלא אם כן תמנעו את הטעות שיכולה להחזיר אתכם אחורה,
לחפש הסברים לא נחוצים,
לפאר את האקס שלכם במקום להתמקד באיך הם היו לא מתאימים לכם.
מחשבות מפנקות והתנהגויות שעדיין יתנו להם תפקיד ראשי
בפרק הבא של החיים שלכם
שהם לא צריכים להיות אפילו ניצבים.
להתגבר על שברון לב זה קשה,
אך אם אתם מסרבים להיות מרומים ע"י המוח שלכם אתם מתקדמים להחלמה,
אתם יכולים להקטין באופן משמעותי את הסבל שלכם.
ואלה לא יהיה רק אתם שיהנו מזה.
אתם תהיו יותר נוכחים בין חבריכם,
יותר עסוקים במשפחה שלכם,
שלא לדבר על מליוני דולרים של יצרנות בסיכון
במקום העבודה שהיתה יכולה להמנע .
אז אם אתם מכירים מישהו עם שברון לב,
גלו חמלה,
בגלל שתמיכה חברתית נמצאה להיות חשובה להחלמה שלהם.
ותהיו סבלניים,
כיוון שזה הולך לקחת להם יותר זמן להתקדם משאתם חושבים שזה צריך.
ואם אתם נפגעים,
תדעו את זה:
זה קשה, זהו קרב בתוך המוח שלכם,
ואתם צריכים להיות נחושים כדי לנצח.
אבל יש לכם נשקים.
אתם יכולים להילחם.
ואתם תחלימו.
תודה רבה.
(כפיים)