Svo vreme grešimo.
Svi.
Sve vreme grešimo.
Poslednje što bi trebalo da radimo
jeste da čistimo okean.
Poslednje.
Da, po jedan đubretarski kamion plastike
završi u okeanu
svakog minuta
svakog sata u svakom danu.
I nebrojene ptice i životinje
umiru samo od susreta sa plastikom.
Svedoci smo najbržeg izumiranja,
a plastika se nalazi i u lancu ishrane.
A ja ipak stojim ovde pred vama
i kažem da je čišćenje okeana
poslednje što bi trebalo da radimo.
Poslednje.
Da uđete u kuhinju
u kojoj sudopera preliva,
voda prekriva pod,
natapa zidove,
morate brzo da razmišljate, počinjete da paničite,
imate kofu, metlu i otpušivač.
Šta ćete prvo uraditi?
Zašto ne biste zavrnuli slavinu?
Bilo bi uzaludno brisati
ili pumpati ili skupljati vodu
ako prvo ne zavrnete slavinu.
Zašto isto ne radimo za okean?
Čak i da su projekat Čišćenja okeana,
programi recikliranja plastike sa plaža
ili bilo koje dobronamerne
kompanije za plastiku iz okeana
stoprocentno uspešne,
i dalje bi bilo prekasno.
Krećemo se ka tome da proizvedemo preko 300 miliona tona
plastike ove godine.
Grubo, osam miliona tona
juri da se slije u okean
i da se pridruži količini od 150 miliona tona koje su već tamo.
Navodno, 80 procenata plastike u okeanu
dolazi iz zemalja koje su ekstremno siromašne.
Ako živite u raljama siromaštva,
stalno zabrinuti za hranu,
krov nad glavom,
osećaj sigurnosti,
recikliranje -
i ne pada vam na pamet.
I to je upravo razlog
zašto sam osnovao Banku plastike.
Mi smo najveći svetski lanac prodavnica
za ultrasiromašne,
gde sve u prodavnici može da se kupi
korišćenjem plastičnog otpada.
Sve.
Školarina.
Zdravstveno osiguranje.
Bežični internet, kredit za mobilni, struja.
Održivo gorivo za šporet, visokoefikasni šporeti.
I želimo da dodamo sve ostalo
što je svetu možda potrebno, a ne može da priušti.
Naš lanac prodavnica na Haitiju je više nalik na društveni centar,
gde jedna od skupljačica,
Lise Nasis,
ima priliku da zaradi za život
skupljanjem materijala od vrata do vrata,
sa ulica,
od kompanije do kompanije.
Na kraju dana, ona taj materijal donosi nazad nama,
mi ga merimo, proveravamo kvalitet
i prebacujemo iznos na njen račun.
Lise sada ima stalan,
pouzdan izvor prihoda.
Mi taj novac prebacujemo na njen internet račun.
To je štedni račun na internetu, i to je njen garant
za koji može da uzme zajam.
A zato što je na internetu,
osigurana je od pljačke,
i što mislim da je važnije,
ona ima osećaj vrednosti.
A čak i plastika
ima novu vrednost.
Hm.
Tu plastiku skupljamo,
dajemo joj vrednost,
sortiramo je,
skidamo nalepnice,
skidamo čepove.
I onda je ili sameljemo
ili pakujemo u bale i spremamo za izvoz.
To se ne razlikuje od hodanja po kilometrima dijamanata.
Da Lise hoda po kilometrima dijamanata,
a nema prodavnicu, nema banku,
nema načina da te dijamante iskoristi ili zameni,
oni bi takođe bili bezvredni.
Lise je ostala udovica
posle zemljotresa na Haitiju 2010.
Ostala je bez doma i prihoda.
A kao rezultat ovog programa,
Lise može da priušti školarinu za svoje dve ćerke,
kao i školske uniforme.
E sad, mi tu plastiku
prodajemo.
Prodajemo je dobavljačima velikih firmi
kao što su "Marks i Spenser",
koji su se obavezali da koriste društvenu plastiku
u svojim proizvodima.
Ili kao što je "Henkel",
nemački proizvođač robe široke potrošnje,
koji koristi društvenu plastiku direktno u proizvodnji.
Zatvorili smo krug
u toj cirkularnoj ekonomiji.
Kada kupite šampon
ili deterdžent za veš
koji ima pakovanje od društvene plastike,
vi indirektno doprinosite
uklanjanju plastike iz vodenih tokova koji se ulivaju u okeane
i smanjenju siromaštva
u isto vreme.
A taj model
je potpuno ponovljiv.
U Sao Paolu,
jedna crkva podstiče svoju pastvu
da nedeljom donose i reciklažni materijal,
a ne samo darove.
Mi onda povezujemo crkvu sa siromašnima.
Ili, još snažnije verujem,
mogli bismo da povežemo džamiju u Londonu sa siromašnom crkvom u Kairu.
Ili na primer u Vankuveru,
imamo program ostavljanja flaša:
bilo koji pojedinac
ili grupa
može da vrati
reciklažni materijal za koji se dobija depozit,
i umesto da uzme novac,
ima priliku da donira tu vrednost
na račune siromašnih u svetu.
Sada možemo da koristimo reciklažni materijal
da podržimo i stvorimo recikliranje.
Jedna boca koju date kod kuće
može da pomogne da se ukloni stotine drugih širom sveta.
Ili kao "Šel",
naftna kompanija,
koja je uložila u naš program "plastične neutralnosti".
To je kao ugljenična neutralnost.
Ali plastična neutralnost ulaže u infrastrukturu za recikliranje
tamo gde ona ne postoji.
I obezbeđuje siromašnima motiv
obezbeđujući povećanje cena.
Ili -
kao u siromašnim delovima Manile,
gde najmanje tržište
sa jednostavnom vagom i mobilnim telefonom
može da prihvati društvenu plastiku
kao novi oblik plaćanja u težini,
što omgućava da opsluže više ljudi
i da ostvare veći društveni uticaj.
Ovde je zajedničko
to da je društvena plastika
novac.
Društvena plastika je novac,
globalno prepoznata i razmenljiva valuta koja, kada se koristi,
smanjuje siromaštvo i čisti životnu sredinu
u isto vreme.
To nije samo plastika.
Nije reciklirana plastika, to je društvena plastika,
materijal čija vrednost se prenosi
kroz živote ljudi koji se susreću s njom,
bogatih i siromašnih.
Ljudi su proizveli
preko 8 biliona kilograma plastike,
većina je još uvek prisutna kao smeće.
Osam biliona kilograma.
Ako vredi otprilike 50 centi po kilogramu,
potencijalno imamo vrednost od četiri biliona dolara.
Vidite, ja društvenu plastiku
vidim kao Bitkoin zemlje -
(Smeh)
koji je dostupan svima.
Celim ovim ekosistemom se upravlja i održava
preko onlajn bankarske platforme
koja obezbeđuje sigurne transfere vrednosti širom sveta.
Sada možete svoj reciklažni otpad ostaviti u Vankuveru ili Berlinu,
a neka porodica može preuzeti cigle ili kredit za mobilni telefon
u siromašnim naseljima Manile.
Ili Lise -
ona može da ostavi reciklažni otpad u centru u Port o Prensu,
a njena majka može da preuzme gorivo za šporet ili novac
na drugom kraju grada.
A aplikacija dodaje nagrade,
podsticaje,
grupne nagrade,
rejting korisnika.
Gejmifikovali smo recikliranje.
Dodali smo zabavu i formalnost
u jednu neformalnu industriju.
Poslujemo na Haitiju i Filipinima.
Odabrali smo osoblje
i partnere za Brazil.
A ove godine krećemo u Indiju i Etiopiju.
Skupljamo stotine
i stotine tona materijala.
Neprestano dodajemo partnere
i mušterije
i svakog dana povećavamo količinu skupljenog.
Kao rezultat našeg programa sa Henkelom,
oni su se obavezali da koriste preko 100 miliona kilograma
materijala svake godine.
Samo to će staviti stotine miliona dolara
u ruke siromašnih
u ekonomijama u razvoju.
I sada
svi možemo
biti deo rešenja,
a ne deo zagađenja.
I OK, možda je čišćenje okeana uzaludno.
Moguće.
Ali sprečavanje plastike u okeanu
je možda najbogatija prilika za čovečanstvo.
Hvala vam.
(Aplauz)