"Jag vill säga en sak till dig, domaren. Jag har en sak att säga dig.
Jag har kollat in dig
och du är rättvis.
Du behandlar alla lika."
Det sa en transsexuell prostituerad till mig,
som innan hon hamnat framför mig i rätten
hade sparkat sin försvarsadvokat,
förolämpat domstolspersonalen
och skrikit åt en person bredvid henne.
"Jag vet inte vad du glor på men jag är i alla fall snyggare än din tjej."
(Skratt)
Hon sa detta till mig
då jag sagt hennes mansnamn lågt nog
så det hördes på inspelningen,
men jag sa hennes kvinnonamn högt nog
att hon kunde komma fram till mig med värdighet.
Det är processuell rättvisa, även kallad rättssäkerhet,
när den fungerar som bäst.
Jag är dotter till en afroamerikansk sopåkare
som föddes i Harlem
och under sommaren var i det segregerade södern.
Soy la hija de una peluquera dominicana.
Jag ville bara kolla att ni fortfarande lyssnar.
(Skratt)
Jag är dotter till en dominikansk kosmetolog
som kom till USA för ett bättre liv för sina ofödda barn.
Mina föräldrar lärde mig att visa respekt och värdighet mot alla jag möter.
Oavsett hur de ser ut, hur de är klädda,
eller hur de talar.
Rättviseprinciperna
lärde jag mig som barn
och utan att jag förstod det då, blev det en viktig lärdom
som jag har med mig som domare i Newark Municipal Court.
När jag i 10-årsåldern hämtades från
lekplatsen för att tolka åt min släkt
när de invandrade till USA,
förstod jag hur skrämmande det kan vara för en person, en nykomling,
att navigera i samhället.
Varje dag i USA och runt jorden
ställs människor inför domstol,
en situation som är skrämmande, främmande
och ofta fientlig mot dem.
De förstår inte vad de anklagas för,
arga efter mötet med polisen
och står inför konsekvenser som kan påverka deras relationer, deras ekonomi
och kanske deras frihet.
Låt mig ge ett exempel
hur det är för vanliga personer i deras första kontakt med domstolen.
Först är de irriterade då de tvingas gå genom domstolens säkerhetskontroll.
När de tagit sig igenom den, ska de försöka hitta dit de ska
genom att fråga sig fram men får olika svar beroende på
vem de frågar.
När de väl hittat rätt,
så blir mötet med domstolen riktigt dåligt.
Vad skulle du säga om jag sa
att du kan förbättra människors upplevelse av domstolen,
öka deras efterlevnad av lagen
och acceptera domen,
samtidigt som allmänhetens förtroende
för rättsväsendet ökar
på ett enkelt sätt?
Tja, den enkla idén är processuell rättvisa,
ett koncept som innebär att
när människor uppfattar att de behandlas rättvist
och med värdighet och respekt,
kommer de att åtlyda lagen.
Det kunde Yaleprofessorn Tom Tyler konstatera
när han på 70-talet började studera
vad som får människor att följa lagen.
Han såg att om människor ser rättssystemet
som en legitim myndighet som implementerar regler och föreskrifter,
skulle man få en bättre efterlevnad.
Hans forskning fastslog
att människor skulle vara nöjda
med domen,
även när domaren fann dem skyldig,
om de uppfattat sig rättvist behandlade
och med värdighet och respekt.
Hur skapar man då känslan om rättvisa?
Det börjar med hur domare tilltalar parterna.
Att vara domare
är ibland som att bevittna en tragisk realityshow
utan reklamavbrott
och ingen säsongfinal.
Det är sant.
Människor kommer belagda med handfängsel,
sjuka av droger, deprimerade, hungriga
och psykiskt sjuka.
När jag såg att deras hjälpbehov
var större än min rädsla att uppfattas som svag underordnad,
insåg jag att jag behövde agera,
att jag faktiskt kunde göra skillnad.
Den goda nyheten är att rättsprinciperna är relativt enkla
och att de kan implementeras direkt.
En ännu bättre nyhet är att de är gratis.
(Skratt)
Princip ett är rösten.
Ge människor chans att tala,
även när du inte kommer att låta dem tala.
Låt mig förklara.
"Jag kommer inte att låta dig tala just nu.
Du har ingen advokat.
Jag vill inte att du säger något som kan skada dig längre fram."
Att be den åtalade skriva en uppsats
har för mig varit ett sätt att ge dem en röst.
Nyligen gav jag en 18-årig student den uppgiften.
Han var åtalad då han trots sin ålder druckit alkohol.
Han läste sin uppsats för mig,
med sprucken röst och skakande händer,
han berättade att han var rädd att bli alkoholist som sin mamma,
som dött två månader tidigare i en alkoholrelaterad leversjukdom.
Att skriva ett brev till sin far, sin son,
"Om jag vetat det jag nu vet...."
"Om jag trott på mig själv,
hur skulle mitt liv då sett ut?"
ger personen en möjlighet att vara introspektiv,
att söka sig inåt,
där alla svar faktiskt finns.
Det ger dem även möjlighet att
dela något personligt bortom polisregister
och vad de åtalas för.
Nästa princip är neutralitet.
För att öka förtroende för rättsväsendet,
är neutralitet avgörande.
Domaren kan inte uppfattas gynna endera parten.
Domaren måste fatta ett medvetet beslut att inte säga saker som,
uppfattas som personligt tilltal mot polis, advokat eller åklagare.
Det är en utmaning då vi arbetar i en miljö
där du har människor tilldelade domstolen,
och ständigt möter samma personer.
Då jag tänker på neutralitet,
kommer jag ihåg när jag var nyutexaminerad
som advokat,
jag fick ett skiljemål och hälsades av två gråhåriga män
som skojade om den senaste golfrundan de spelat tillsammans
och planerade framtida utflykter.
Då visste jag att min klient inte kunde få rättvisa.
Nästa princip är att förstå.
Det är helt nödvändigt att den åtalade förstår processen,
konsekvenser
och vad som förväntas av personen.
Jag brukar säga att juridiska termer är språket vi använder för att förvilla.
(Skratt)
Många som kommer till min rättssal
har låg utbildning
och har ofta engelska som andraspråk.
Så jag förenklar språket i domstolen.
Ett bra exempel är då jag som ung domare -
oj, jag menar yngre domare.
(Skratt)
Då jag var en yngre domare, kom en äldre domare fram,
gav mig ett manus och sa,
"Om du tror att någon har psykiska problem,
ställ dessa frågor så får du en uppfattning. "
Så första gången jag misstänkte
att en person hade psykiska besvär,
så frågade jag de frågor jag fått.
"Eh, tar du psyko? eh, psykofar -
psykofarmaka?"
"Nope."
"Eh, har du behandlats av en psykiater? "
"Nope."
Trots dessa svar var det uppenbart att personen hade psykiatriska besvär.
En dag slängde jag manuset och ställde
en fråga: "Tar du medicin för att må bättre?"
"Ja, jag tar Haldol mot min schizofreni
och Xanax mot ångest."
Frågan fungerar även när den inte gör det.
"Tar du någon medicin för att må bättre?"
"Nej, jag tar ingen medicin för att må bättre.
Jag tar medicin för att tysta rösterna,
annars mår jag bra."
(Skratt)
Så snart personen förstår frågan,
så kan du få den information du behöver
så att domstolen tar rätt beslut
i åtalet.
Den sista principen är respekt,
utan den kommer ingen av de andra fungera.
Respekt kan vara så enkelt som att,
"Hej." "God morgon."
Det är att se personen i ögonen,
särskilt då du ger domen.
Det är när jag frågar, "Hur mår du?
Hur har du det?"
Inte som en hälsningfras,
utan som någon som faktiskt är intresserad av svaret.
Det är skillnad i respekt att säga,
"Har du problem
att förstå informationen i handlingarna?"
och "Du kan väl läsa och skriva, eller?"
när du har insett att det kan handla om läskunnighet.
Det fina med respekt är att det är smittsamt.
Ser folk att du är respektfull
så agerar de respektfullt själva.
Det var just vad den transsexuella prostituerade sa till mig.
Jag dömer dig lika mycket som du tror att du dömer mig.
Jag berättar inte vad jag tror,
jag berättar vad jag själv upplevt,
när jag använt mig av processuell rättvisa för att ändra kulturen i min domstol
och rättssal.
Efter att ha suttit bekvämt i sju månader
som domare i trafikmål,
blev jag förflyttad till brottmålsdomstol,
"Del två", brottmålsdomstolen.
Jag vill att ni ska förstå,
att det var inga goda nyheter.
(Skratt)
För det var det inte.
"Del två" var känt som den värsta domstolen i staden,
vissa sa den värsta i hela staten.
Det var en typisk urban rättssal med svängdörrar,
ni vet den med småtjuvar -
"frukt redo att plockas",
drogberoende prostituerade,
psykiskt sjuka och hemlösa med ordningsböter,
unga langare som hoppat av skolan och är utan riktning -
ni vet de som döms till livstid
30 dagar i taget.
Lyckligtvis bestämde City of Newark att medborgarna förtjänade bättre,
och de samarbetade med Center for Court Innovation
och New Jerseys domstolar
för att skapa Newark Community Solutions,
ett program
som gav alternativa sanktioner.
Det betyder att domaren
kan döma den åtalade till straff med stöd.
En åtalad som annars skulle dömas till fängelse
kan nu få individuell terapi,
gruppterapi och även ge tillbaka till samhället,
det vi kallar samhällstjänst.
Det enda problemet med det här underbara programmet var
att det skulle implementeras. Var?
Jo, i "del två".
Attityden i domstolen var hemsk.
orsaken till den attityden
var att alla som kom till domstolen
visste att de kom dit som ett straff.
Poliser som fått disciplinära åtgärder,
försvarsadvokater och åklagare
kände som att de satt inne i 30 dagar under sin period där,
domarna kände sig trakasserade
precis som i studentföreningarna på college.
En gång berättade en advokat att
man kallade sina klienter för "avskum"
för att sen försvara dem.
Jag fick kommentarer som,
"Hur kan du jobba där? Folk är så elaka.
Du är domare, ingen socialarbetare."
Men verkligheten är att som samhälle, kriminaliserar vi social misär,
för att sedan säga till domaren, "Gör något."
Jag bestämde mig för att föregå med gott exempel.
Ett exempel är när en man i 60-års åldern
kom till domstolen belagd med handfängsel.
Hans huvud hängde och han visade tecken på abstinens.
Jag frågade hur länge han varit beroende, "i 30 år" sa han.
"Har du barn?" frågade jag
"Ja, en son som är 32 år" sa han.
"Då har du aldrig haft chans att vara en en bra far
på grund av ditt drogberoende." sa jag.
Han började gråta.
"Jag låter dig gå hem idag och
om två veckor kommer du tillbaka
och då ger jag dig behandling mot ditt missbruk" sa jag.
Två veckor passerade och han satt, överraskande nog, åter i salen.
När det var hans tur sa han, "Jag kom tillbaka
för att du visade mig mer kärlek än vad jag visat mig själv."
Jag tänkte, herregud, kände han kärlek i domstolen?
Jag kan göra detta jämt.
(Skratt)
Då domstolen genomför förändringar,
så förändras även klienterna.
Domstolen blir en plats du går till för hjälp,
precis som den hemlösa kvinnan med schizofreni i 60-års åldern
som befann sig i nöd,
slogs mot rösterna i huvudet,
och som stormar in i salen och skriker, "Domaren !
Jag kommer förbi för att se hur du har det."
Jag hade följt kvinnan ett par månader, för att se
om hon tog sin medicin som överenskommet
och avslutat hennes ärende några veckor tidigare.
När hon nu kom behövde hon hjälp och
kom därför till domstolen.
I 4 timmar hade domaren,
polisen och domstolspersonal lirkat
innan hon kunde övertygas att följa med ambulansen
som kunde ta henne till krisenheten
så hon fick sin medicin.
Människor kände sig mer inkluderade
då domstolens arbetssätt förändrades,
som när en man i 50-årsåldern
som berättade för mig, "Samhällstjänsten var hemsk.
Jag fick städa parken, det var fullt av tomma heroinförpackningar,
och där leker barn."
Medan han vred sina händer, erkände han,
"Jag har insett att det var mitt fel,
för jag gick till samma park för att bli hög,
och innan du dömde mig till samhällstjänst,
hade jag aldrig varit i parken drogfri,
så jag visste inte att barn lekte där."
Varje drogberoende i rättssalen sänkte blicken.
Ingen hade kunnat ge den läxan bättre?
Det hjälper domstolen att återställa förtroendet hos allmänheten,
som en man i 20-årsåldern
som fick en anställningsintervju genom domstolens nya arbetssätt.
Han fick en anställningsintervju hos ett städföretag,
och kom stolt tillbaka för att berätta,
"Idag jobbade jag till och med i min kostym efter intervjun,
för jag ville att killarna skulle se hur viktigt jobbet var för mig."
Detta är just vad som händer när en person med auktoritet
behandlar människor med värdighet och respekt,
som en stolt man i 40-årsåldern som kom in i rättssalen
och sa, "Ser du någon skillnad?"
Jag såg upp
och han pekade på sina nya tänder
som han fått efter en remiss från programmet,
så han kunde få nya tänder istället för
de han förlorat på grund av sitt heroinmissbruk.
När han ser sig i spegeln,
ser han en person med ett egenvärde.
Vet ni? Jag har en dröm att domstolen
och domare använder dessa verktyg
för att revolutionera samhället de arbetar i.
Dessa verktyg är ingen mirakelkur,
men de tar oss ljusår närmare vårt mål,
att vara en plats där människor går in i våra rättssalar
med vetskapen att de kommer att behandlas värdigt och med respekt
och att rättvisa kommer att skipas.
Tänk er det, en enkel idé.
Tack.
(Applåder)