"Sutkinjo, želim Vam nešto reći. Želim Vam nešto reći.
Promatrala sam vas
i niste dvolični.
Prema svima ste jednaki."
To mi je rekla transrodna prostitutka
koja je prije nego što sam došla na mjesto suca,
otpustila svog javnog branitelja,
uvrijedila sudskog službenika
i vikala na osobu pored sebe,
"Ne znam što ti gledaš. Izgledam bolje od cure s kojom si."
(Smijeh)
To mi je rekla
nakon što sam njeno muško ime izgovorila dovoljno tiho
da ga čuje zapisničar,
ali njeno žensko ime dovoljno glasno
da dođe niz prolaz prema savjetnikovom stolu dostojanstveno.
To je proceduralna pravda, poznata kao proceduralna pravičnost
u najboljem izdanju.
Vidite, ja sam kći afričko-američkog smetlara
koji se rodio u Harlemu
i provodio ljeta na rasno podijeljenom Jugu.
Ja sam kći dominikanske frizerke.
Samo provjeravam da još uvijek pažljivo slušate.
(Smijeh)
Ja sam kći dominikanske kozmetičarke
koja je došla u ovu zemlju za boljim životom za svoju nerođenu djecu.
Roditelji su me učili: prema svima se odnosi s dostojanstvom i poštovanjem
kako god da izgledaju, kako god se oblačili,
kako god govorili.
Vidite, načela pravednosti
sam naučila u ranoj dobi,
i nisam bila svjesna da će to biti najvažnija lekcija
koju ću ponijeti sa sobom na mjesto sutkinje općinskog suda u Newarku.
A zato što su me odvlačili s igrališta
u dobi od 10 godina da prevodim članovima obitelji
kad su počinjali migrirati u Sjedinjene Američke Države,
razumijem kako zastrašujuće može biti za osobu, početnika,
snalaženje u bilo kojem pravnom sustavu.
Svaki dan diljem Amerike, i širom svijeta,
ljudi susreću naše sudove,
i to je jedno strano mjesto, zastrašujuće
i često neprijateljski nastrojeno prema njima.
Njih zbunjuje priroda njihovih optužbi,
uznemiravaju ih susreti s policijom
i suočeni su s posljedicama koje bi mogle utjecati na njihove odnose, financije
i čak slobodu.
Dopustite mi da vam dočaram
kako je prosječnoj osobi koja se susreće s našim sudovima.
Prvo ih uznemiravaju kad ih pretražuju dok prolaze kroz osiguranje suda.
Napokon prođu osiguranje, hodaju po zgradi,
pitaju različite ljude isto pitanje,
a dobiju različite odgovore.
Kad napokon stignu na mjesto gdje trebaju biti,
postane jako loše kad se sukobe sa sudstvom.
Što biste pomislili kad vam kažem
da možete poboljšati iskustvo ljudi sa sudom,
povećati njihovo pridržavanje zakona
i sudskih odredbi,
i istovremeno povećati povjerenje ljudi
u pravosudni sustav
jednostavnom idejom?
Pa, ta jednostavna ideja je proceduralna pravda
i to je koncept koji kaže
da ako ljudi uočavaju da se prema njima ophode pošteno
s dostojanstvom i poštovanjem,
poštovat će zakon.
Pa, to je profesor s Yalea Tom Tyler otkrio
kad je počeo proučavati još dalekih 70-ih
zašto ljudi poštuju zakon.
Otkrio je da ako ljudi vide pravosudni sustav
kao legitiman autoritet koji postavlja pravila i propise
oni će ih slijediti.
Njegovo istraživanje je pokazalo
da će ljudi biti zadovoljni
sa sučevom presudom,
čak i kad presudi protiv njih,
ako su uvidjeli da su se prema njima ophodili pravedno
i s dostojanstvom i poštenjem.
A čime počinje percepcija pravednosti?
Počinje time kako sudac govori sudionicima suda.
Sada, biti sudac
je ponekad kao da gledate loš reality show
koji nema promidžbenih poruka
i kapet kraj.
Istina je.
Ljudi dođu pred mene u lisičinama,
drogirani, depresivni, gladni
i mentalno bolesni.
Kad sam vidjela da je njihova potreba za pomoći
veća od mog straha da se pokažem ranjivom u sudnici,
shvatila sam da ne samo da moram nešto učiniti,
nego da zapravo i mogu nešto učiniti.
Dobra vijest je da su načela proceduralne pravde jednostavna
i mogu se primijeniti već sutra.
Još bolja vijest je da se to može besplatno.
(Smijeh)
Prvo načelo je glas.
Dati ljudima priliku da govore,
čak i kad im nećete dati da govore.
Objasnite im.
"Gospodine, neću Vam dopustiti da govorite sada.
Nemate odvjetnika.
Ne želim da kažete nešto što će naštetiti Vašem slučaju."
Za mene, zadavanje eseja tuženiku
je bio odličan način davanja im glasa.
Nedavno sam 18-ogodišnjem studentu zadala esej.
Žalio je zbog svoje optužbe za maloljetničko konzumiranje alkohola.
Dok je stajao preda mnom čitajući esej,
glas mu je pucao i ruke su mu se tresle,
rekao je da se brine da će postati alkoholičar kao njegova mama
koja je umrla nekoliko mjeseci ranije od bolesti jetre uzrokovane alkoholizmom.
Vidite, zadavanje zadataka kao pismo svom ocu, pismo svom sinu,
"Da sam tada znao što znam sada..."
"Da sam vjerovao u jednu pozitivnu stvar o sebi
kako bi mi život bio drugačiji?"
daje osobi priliku za introspekciju,
za pogled unutra,
gdje su uostalom svi odgovori.
Ali im daje i priliku
da podijele nešto sa sudom što nadilazi njihov sudski dosje
i optužbe.
Sljedeći princip je neutralnost.
Kad povećavate povjerenje javnosti u pravosudni sustav
neutralnost je presudna.
Suca se ne smije doživjeti kao da jednoj strani daje prednost nad drugom.
Sudac mora svjesno odlučiti da ne govori stvari kao,
"moj službenik", "moj tužitelj", "moj branitelj."
A to je teško kad radimo u okruženju
u kojem su ljudi dodijeljeni sudu,
isti ljudi dolaze i odlaze iz sudnice.
Kad razmišljam o neutralnosti,
sjetim se kad sam bila svježi diplomac Rutgers pravnog fakulteta
i svježe oblikovana odvjetnica,
i kad sam ušla u arbitražu, pozdravila su me dva sijeda muškarca
koja su se šalila o zadnjoj partiji golfa koju su igrali zajedno
i planirala buduće društvene izlete.
Znala sam da moj klijent ne može dobiti poštenu priliku na tom sporu.
Sljedeće načelo je razumijevanje.
Ključno je da sudionici na sudu razumiju proces,
posljedice procesa
i što se od njih očekuje.
Volim reći da korištenje jezika prava pomutnju stvara.
(Smijeh)
Jako sam svjesna da ljudi koji dođu pred mene,
mnogi od njih su slabo obrazovani
i engleski im je često drugi jezik.
Zato ja na sudu govorim običan engleski.
Odličan primjer toga je kad sam bila mlada sutkinja,
ne, mislila sam mlađa sutkinja.
(Smijeh)
Kad sam bila mlađa sutkinja, stariji sudac mi je prišao,
dao mi je skriptu i rekao,
"Ako misliš da netko ima mentalnih problema
pitaj ih ova pitanja i tako možeš dobiti procjenu.
Prvi put kad sam vidjela nekoga
za koga sam pomislila da ima mentalnih problema,
pogledala sam skriptu i počela postavljati pitanja.
"Hm, gospodine, uzimate li psiho..., hm, psihotrop...
psihotropne lijekove?
"Ne."
"Gospodine, jeste li se ikad liječili kod psihijatra?"
"Ne."
Ali bilo je očito da osoba pati od mentalnih bolesti.
Jedan dan, u ljutnji, odlučila sam baciti skriptu i pitati jedno pitanje.
"Gospođo, uzimate li lijekove da razbistrite um?
"Da sutkinjo, uzimam Haldol za šizofreniju,
Xanax za anksioznost."
Pitanje radi čak i kad ne radi.
"Gospođo L, uzimate li lijekove da razbistrite um?"
"Ne sutkinjo, ne uzimam lijekove da razbistrim um.
Uzimam lijekove da zaustavim glasove u glavi,
ali moj um je u redu."
(Smijeh)
Vidite, kad ljudi razumiju pitanje,
mogu vam dati vrijedne informacije
koje omogućuju sudu da donese smislene odluke
o slučajevima pred njima.
Posljednje načelo je poštovanje,
bez kojeg druga načela ne djeluju.
Poštovanje može biti jednostavno, kao:
"Dobar dan gospodine." "Dobro jutro gospođo."
To je gledanje u oči osobi koja stoji pred vama,
naročito kad ih osuđujete.
To je kad kažem, "Kako ste danas?
Što ima kod Vas?"
I to ne kao pozdrav,
nego kao netko koga zaista zanima odgovor.
Poštovanje je razlika između
"Gospođo, imate li poteškoća
s razumijevanjem informacjia na papirima?"
i - "Znate čitati i pisati, zar ne?"
kad shvatite da ima poteđkoća s pismenosti.
Dobra stvar o poštovanju je što je ono zarazno.
Ljudi vide da poštujete druge ljude
i pripisuju to poštovanje sebi samima.
Vidite, to mi je transrodna prostitutka govorila.
Prosuđujem Vas koliko Vi mislite da sudite meni.
Sad, ne govorim vam što mislim,
govorim vam što sam proživjela,
korišteći proceduralnu pravdu da promijenim kulturu na svom sudu
i u sudnici.
Nakon što sam sedam mjeseci udobno sjedila
kao sutkinja za prometne prekršaje,
obavijestili su me da sam premještena na kazneni sud,
u kaznenu sudnicu Drugi dio.
Trebate razumjeti,
to nisu bile dobre vijesti.
(Smijeh)
Nisu bile dobre.
Drugi dio je bio poznat kao najgora sudnica u gradu,
neki bi rekli i u državi.
To je tipična urbana sudnica s uvijek istim ljudima,
znate, redovna postava sitnih prijestupnika,
znate, sitni kriminalci,
prostitutka ovisnica,
mentalno bolestan beskućnik s kaznama za remećenje javnog reda i mira,
sitni diler bez završene srednje škole i mladi ljudi skrenuli s puta,
znate, ti ljudi odrađuju doživotnu kaznu
mjesec po mjesec.
Srećom, grad Newark je odlučio da Newarčani zaslužuju bolje
i udružili su se s Centrom za inovacije sudova
i pravosuđem New Jerseya
kako bi stvorili Rješenja Zajednice Newark,
sudski program zajednice
koji pruža alternativne kazne.
To znači da sada sudac
može dosuditi okrivljeniku kaznu i dodijeliti pomoć.
Tako okrivljenik koji bi inače dobio zatvorsku kaznu
sad bi mogao dobiti individualno savjetovanje,
grupno savjetovanje i oduživanje zajednici,
a to zovemo radom za opće dobro.
Jedini je problem što ovaj prekrasni program
dolazi u Newark i provodit će se - gdje?
U kaznenoj sudnici Drugi dio.
Stavovi ondje su bili užasni.
Razlog što su stavovi ondje bili užasni
je što su svi koji su bili poslani tamo
pretpostavili da su poslani tamo za kaznu.
Službenici kojima su se ponekad izricale disciplinske mjere,
javni branitelj i tužitelj
su se osjećali kao da svaki mjesec služe zatvorsku kaznu,
suci su mislili da ih muče i ponižavaju
kao na sveučilišnom sestrinstvu ili bratstvu.
Jednom su mi rekli da je odvjetnik koji radi tamo
optuženike nazivao "šljamom na Zemlji",
a zatim ih je zastupao.
Čula sam da ljudi kažu:
"O, kako možeš raditi s tim ljudima? Baš su gadni.
Ti si sutkinja, ne socijalna radnica."
Ali u stvarnosti mi kao društvo kriminaliziramo društvene probleme,
pa pošaljemo ljude sucu i kažemo: "Učinite nešto."
Odlučila sam da ću voditi primjerom.
Moj prvi napredak u pristupu bio je kad je 60-ogodišnjak
došao pred mene u lisičinama.
Glava mu je bila pognuta, a tijelo je pokazivalo znakove apstinencijske krize.
Pitala sam ga koliko dugo je ovisnik, odgovorio je: "30 godina."
Pitala sam ga: "Imate li djece?"
On je odgovorio, "Da, imam 32-ogodišnjeg sina."
A ja sam rekla: "O, znači nikad niste imali priliku
biti otac svom sinu zbog svoje ovisnosti."
Zaplakao je.
Rekla sam: "Znate što, pustit ću vas kući,
i doći ćete za dva tjedna,
i kad se vratite, mi ćemo Vam pomoći s ovisnosti."
Začudo, dva tjedna su prošla, a on je sjedio u mojoj sudnici.
Kad je ustao, rekao je, "Sutkinjo, vratio sam se na sud
jer ste mi pokazali više ljubavi nego što sam sâm imao za sebe."
I pomislila sam, Bože, osjetio je ljubav od suda?
Mogla bih tako cijeli dan.
(Smijeh)
Jer činjenica je da kad se sud ponaša drugačije,
naravno da ljudi reagiraju drugačije.
Sud postaje mjesto na koje možete doći po pomoć,
kao 60-ogodišnja šizofrenična beskućnica
koja je patila
i borila se s glasovima u glavi,
banula na sud i viknula: "Sutkinjo!
Samo sam svratila da vidim kako ste."
Pratila sam njezin slučaj nekoliko mjeseci,
pratila uzima li lijekove,
i zatvorila sam njezin slučaj nekoliko tjedana ranije.
Taj dan je trebala pomoć,
i došla je na sud.
I nakon što su je četiri sata nagovarali sutkinja,
policajci i osoblje,
uvjerili su je da uđe u vozilo hitne pomoći
koje će je odvesti na odsjek za krizna stanja
gdje će dobiti svoje lijekove.
Ljudi se povežu sa svojom zajednicom
kad se sud promijeni,
kao 50-i-nešto-godišnjak
koji mi je rekao: "Rad za opće dobro je bio užasan.
Morao sam čistiti park, i bio je pun praznih vrećica heroina,
a djeca su se igrala tamo."
I dok si je nervozno stiskao ruke, priznao je,
"Sutkinjo, shvatio sam da sam ja kriv,
jer sam se u istom parku drogirao,
i prije nego što ste me poslali tamo na rad,
nikad nisam otišao u park, a da nisam bio nafiksan,
pa nikad nisam primijetio da se tamo djeca igraju."
Svaki ovisnik u sudnici pognuo je glavu.
Tko bi bolje prenio tu lekciju?
Pomaže sudu ponovno uspostaviti odnos sa zajednicom,
kao s 20-i-nešto-godišnjakom
koji je pozvan na razgovor za posao kroz sudski program.
Dobio je razgovor za posao u tvrtci za čišćenje ureda
i vratio se na sud da ponosno kaže:
"Sutkinjo, čak sam radio u odijelu nakon razgovora,
jer sam htio da čovjek vidi koliko žarko želim posao."
To se dogodi kad se osoba s autoritetom
odnosi prema vama s dostojanstvom i poštovanjem,
kao 40-i-nešto-godišnjak koji se šepurio niz prolaz
i rekao: "Sutkinjo, primjećujete li nešto drugačije?"
A kad sam pogledala,
pokazivao je na nove zube
koje je uspio dobiti nakon što je dobio preporuku od programa,
a uspio ih je dobiti da zamijeni stare zube
koje je izgubio zbog dugogodišnje ovisnosti o heroinu.
Kad pogleda u zrcalo
sada vidi nekoga vrijednog spašavanja.
Vidite, ja imam san,
a taj san je da će suci koristiti ove alate
da revolucioniziraju zajednice kojima služimo.
Sad, ovi alati nisu čarobni štapići,
ali nas dovode svjetlosnim godinama bliže mjestu na kojem želimo biti
a želimo biti na mjestu na kojem ljudi uđu u sudnicu
i vjeruju da će ih tretirati s dostojanstvom i poštovanjem
i znati da će tamo pravda biti zadovoljena.
Zamislite to, jednostavna ideja.
Hvala.
(Pljesak)