Efter årtionden av forskning
och miljarder dollar spenderade på kliniska prövningar
har vi fortfarande problem med tillförsel av cancermedicin.
Cancerpatienter behandlas fortfarande med kemoterapi
som är så ospecifik
att även om den dödar cancercellerna
dödar den även andra celler i kroppen.
Ja, vi har utvecklat läkemedel som är mer selektiva
men det är fortfarande en utmaning att få in dem i tumören
så det slutar med att läkemedlet ansamlas i andra organ
eller lämnar kroppen genom urinen,
vilket är ett fullständigt slöseri.
Vetenskapsområden som mitt har uppkommit
då vi har försökt att kapsla in dessa läkemedel
för att skydda dem under passagen genom kroppen.
Men dessa modifieringar skapar problem
som vi försöker fixa genom ytterligare modifieringar.
Det jag vill säga är att vi behöver bättre system för tillförsel av läkemedel.
Jag föreslår
att istället för enbart mänsklig design
varför inte tillämpa naturens?
Immuncellerna är flexibla färdmedel som färdas igenom kroppen
och patrullerar efter tecken på sjukdomar
och anländer i såret bara minuter efter en skada.
Här är min fråga till er:
Om immuncellerna redan är på väg
till skadade och sjuka delar av kroppen,
varför inte tillsätta ännu en resenär?
Varför inte använda immuncellerna för leverans av läkemedel
och därmed få bukt med en hel del krångel
med sjukdomar?
Jag är biomedicinsk ingenjör,
och vill berätta en historia om hur jag använder immunceller
för att komma åt
det mest problematiska med cancer.
Visste ni att mer än 90 procent av dödsfallen i cancer
beror på att den sprider sig?
Så om vi kan stoppa cancercellerna
från att vandra vidare från den ursprungliga tumören
då kan vi sätta stopp för cancern precis där den är
och ge patienten längre tid att leva.
För detta speciella uppdrag
bestämde vi oss för att leverera en nanopartikel gjord av lipider,
som är beståndsdelar av våra cellmembran.
Vi har lagt till två speciella molekyler.
Den ena kallas e-selektin,
och fungerar som ett lim
som binder ihop nanopartiklarna med immuncellerna.
Och den andra kallas trail.
Trail är ett terapeutiskt läkemedel som dödar cancerceller
men inte friska celler.
När vi nu lägger ihop de två
då har vi en dödsmaskin på räls.
För att testa detta genomförde vi ett experiment på möss.
Det betyder att vi injicerade nanopartiklarna,
och de band nästan omedelbart till immuncellerna i blodet.
Sedan injicerade vi cancercellerna för att efterlikna en process
där cancercellerna sprider sig i hela kroppen.
Och vi hittade något mycket spännande.
Vi har funnit att i den behandlade gruppen
var mer än 75 procent av de cancerceller som vi injicerade döda
eller på väg att dö, jämfört med bara cirka 25 procent.
Tänk er att så här många färre celler var tillgängliga att faktiskt sprida sig
till andra delar av kroppen.
Och detta bara efter två timmars behandling.
Våra resultat var fantastiska, och skapade rätt intressanta rubriker.
Min favoritrubrik var faktiskt,
"Klibbiga bollar kan sätta stopp för cancers spridning."
(Skratt)
Jag kan inte tala om för er hur självbelåtna mina manliga kollegor var
av att veta att deras klibbiga bollar kanske kunde bota cancer.
(Skratt)
Men jag kan berätta att de gjorde några rätt häftiga,
ganska balla t-tröjor.
Detta var också min första erfarenhet av att prata med patienterna
som undrade hur snart vår terapi kunde bli möjlig att få.
Jag håller dessa historier som ett kärt minne av hur viktiga
vetenskapen, vetenskapsmän, och patienterna är.
Våra snabbverkande resultat var rätt intressanta,
men vi hade fortfarande en återstående fråga:
Kan våra klibbiga bollar,
egentligen partiklar som har fastnat på immuncellerna,
faktiskt hindra cancer från att sprida sig?
Så vi tittade på våra försöksdjur och hittade tre viktiga delar.
Primära tumörer var mindre hos våra behandlade försöksdjur,
det fanns färre celler i cirkulation,
och det fanns lite eller ingen tumörbörda i övriga kroppen.
Detta var inte bara en seger för oss och våra klibbiga bollar.
Det var även en seger för mig
inom läkemedelstillförsel,
och det är ett paradigmskifte,
en revolution -
att gå från att bara injicera ett läkemedel
och hoppas att det tar sig till den rätta platsen i kroppen,
över till tillämpning av immunceller som en speciell leveransmetod i kroppen.
För detta exempel använde vi oss av två molekyler, e-selektin och trail,
men egentligen finns det otaliga läkemedel som går att använda.
Och jag pratade om cancer,
men där det finns sjukdom, så finns det även immunceller.
Detta kan användas för vilken sjukdom som helst.
Tänk er immunceller som leveransmetod för livsviktigt sårläkande medel
efter en ryggmärgsskada,
eller använda immunceller för leverans av läkemedel förbi blod-hjärnbarriären
för att behandla Parkinsons eller Alzheimers sjukdom.
Det här är de idéer inom vetenskapen som är mest spännande för mig.
Och från min synvinkel kan jag se så många lovande möjligheter.
Tack.
(Applåder)