Nakon decenija istraživanja
i milijardi dolara potrošenih na klinička istraživanja,
još uvek imamo problem sa aplikacijom lekova protiv raka.
Pacijenti i dalje primaju hemoterapiju
koja je toliko neprecizna
da, iako ubija ćelije raka,
takođe nekako ubija i ostatak vašeg tela.
Da, razvijamo selektivnije lekove,
ali je njihovo prosleđivanje u tumor i dalje problematično,
tako da se oni, na kraju, talože i u drugim organima
ili se izbacuju kroz urin,
što je potpuno rasipanje.
Oblasti kao što je moja se pojavljuju
i pokušavamo da obložimo ove lekove
da bismo ih zaštitili dok putuju kroz telo.
Međutim, ove izmene uzrokuju probleme
za čije rešavanje pravimo dodatne izmene.
Pokušavam da kažem
da nam je potreban bolji sistem aplikacije lekova.
Predlažem da, umesto da koristimo samo ideju do koje su ljudi došli,
zašto ne da ne koristimo ideju iz prirode?
Imunoćelije su prilagodljiva prevozna sredstva koja putuju kroz naše telo
u potrazi za znakovima bolesti
i stižu do rane jedva nekoliko minuta nakon povrede.
Zato vas pitam -
ako imunoćelije već putuju do mesta povrede ili bolesti
u našem telu,
zašto ne dodati još jednog putnika?
Zašto ne koristiti imunoćelije da dostavimo lekove
da izlečimo neke od najvećih problema
vezanih za oboljenja?
Ja sam biomedicinski inženjer
i želim da vam ispričam priču o tome kako koristim imunoćelije
da rešimo jedan od najvećih problema vezanih za rak.
Da li znate da se preko 90 posto smrtnih slučajeva od raka
mogu pripisati njegovom širenju?
Dakle, ako možemo zaustaviti ove ćelije raka
da se prošire od prvobitnog tumora ka udaljenom mestu,
možemo zaustaviti rak u mestu
i vratiti ljudima više njihovog života.
Za ovu posebnu misiju,
odlučili smo da dostavimo nanočesticu sačinjenu od lipida,
koji su isti gradivni elementi koji sačinjavaju vaše ćelijske membrane.
Takođe smo dodali dva posebna molekula.
Jedan se zove e-selektin
i ponaša se kao lepak
koji vezuje nanočesticu za imunu ćeliju.
A drugi se zove trejl.
Trejl je terapeutski lek koji ubija ćelije raka,
ali ne i obične ćelije.
Kada spojite ova dva,
dobijate opaku mašinu za ubijanje na točkovima.
Da bismo ovo isprobali, sproveli smo eksperiment na mišu.
Ubrizgali smo nanočestice
i one su se skoro trenutno vezale za imunoćelije u krvotoku.
Onda smo ubrizgali ćelije raka da bismo simulirali proces
kojim se ćelije raka šire kroz naše telo.
Otkrili smo nešto veoma uzbudljivo.
Otkrili smo da su u grupi koja je dobila tretman
preko 75 posto ćelija raka koje smo na početku ubrizgali umrle ili umirale,
u poređenju sa samo oko 25 posto.
Samo zamislite ovo - manje količine ćelija bile su u mogućnosti
da se prošire na drugi deo tela.
Ovo je samo dva sata posle terapije.
Naši rezultati su bili zapanjujući
i nekoliko prilično zanimljivih novinskih članaka je objavljeno o nama.
U stvari, moj omiljeni naslov je bio:
„Lepljive kuglice mogu zaustavili širenje raka“.
(Smeh)
Ne mogu vam objasniti koliko su moje kolege bile samozadovoljne
znajući da njihove lepljive kuglice jednog dana mogu izlečiti rak.
(Smeh)
Ipak, mogu vam reći da su napravili
neke prilično uzbudljive i kuražne majice.
Ovo je takođe bilo moje prvo iskustvo da razgovaram sa pacijentima
kada su me pitali kada će naša terapija biti dostupna.
Čuvam ove priče da se podsetim važnosti
nauke, naučnika i pacijenata.
Naši rezultati brzog dejstva su bili veoma zanimljivi,
ali smo još uvek imali jedno preostalo pitanje -
mogu li naše lepljive kuglice,
naše čestice prikačene za imunoćelije,
zaista zaustavili širenje raka?
Vratili smo se našem životinjskom uzorku i pronašli smo tri važna dela.
Naši prvobitni tumori su bili manji kod lečenih životinja,
bilo je manje ćelija u pokretu
i bilo je jako malo ili nimalo ćelija tumora u udaljenim organima.
Ovo nije bila pobeda samo za nas i naše lepljive kuglice.
Ovo je takođe bila pobeda za mene
u aplikaciji lekova,
i ona predstavlja promenu paradigme,
revoluciju -
pomak od korišćenja lekova i njihovog ubrizgavanja
i nadanja da će otići na prava mesta u telu
do korišćenja imunoćelija kao posebnih dostavljača u vašem telu.
Za ovaj primer smo koristili dva molekula, e-selektin i trejl,
ali, zaista, mogućnosti lekova koji se mogu koristiti su nebrojene.
Pričala sam o raku,
ali gdegod da je bolest, tamo idu i imunoćelije.
Ovo se može koristiti za bilo koju bolest.
Zamislite da koristimo imunoćelije
za aplikaciju neophodnih supstanci za zalečenje rana
nakon povrede kičmene moždine
ili da koristimo imunoćelije za aplikaciju lekova kroz moždanu membranu
u lečenju Parkinsonove ili Alchajmerove bolesti.
Ovo su ideje koje kod mene stvaraju najveće uzbuđenje vezano za nauku.
Iz mog ugla, vidim toliko puno obećanja i mogućnosti.
Hvala.
(Aplauz)