După decenii de cercetări
și miliarde de dolari cheltuiți pe teste clinice,
încă avem probleme cu administrarea medicației pentru cancer.
Pacienții încă fac chimioterapie,
ceea ce este atât de nespecific
încât chiar dacă omoară celulele canceroase,
îți cam omoară de asemenea și restul corpului.
Și, da, am dezvoltat medicamente mai selective,
dar trimiterea lor la tumoră încă este o provocare,
iar ele ajung să se acumuleze și în celelalte organe
sau să treacă în urină,
ceea ce este o adevărată risipă.
Au apărut domenii ca al meu
care încearcă să încapsuleze medicamentele
pentru a le proteja în călătoria lor prin corp.
Dar aceste modificări conduc la probleme
care necesită alte modificări pentru a le rezolva.
Vreau să spun că avem nevoie de un sistem mai bun de administrare a medicației.
Și propun:
decât să folosim doar proiectele umane,
de ce să nu folosim natura?
Celulele imune sunt vehicule versatile care călătoresc prin corpul nostru
căutând semne de boală,
și care ajung la o rană în doar câteva minute de la vătămare.
Așa că vă întreb:
dacă celulele imune călătoresc deja spre locurile vătămate sau bolnave
din corpul nostru,
de ce să nu le adăugăm un pasager?
De ce să nu folosim celulele imune ca să administrăm medicația
care repară câteva din marile probleme
ale bolii?
Sunt inginer biomedical
și vreau să vă spun o poveste despre cum folosesc celulele imune
pentru a aborda una din cele mai mari probleme ale cancerului.
Știați că peste 90% din decesele cauzate de cancer
pot fi atribuite diseminării sale?
Deci dacă putem opri celulele canceroase
să se îndepărteze de tumora primară,
putem stopa cancerul chiar din fașă,
dându-le oamenilor viața înapoi.
Pentru această misiune specială,
am decis să livrăm o nanoparticulă făcută din lipide,
care sunt din același material ce compune membrana celulară.
Am adăugat două molecule speciale.
Una se numește E-selectină,
și acționează ca un lipici
care unește nanoparticula cu celula imună.
A doua se numește coadă.
Coada e un medicament care omoară celulele canceroase
dar nu și pe cele normale.
Acum, când le punem împreună,
obținem o mașină ucigașă pe roți.
Pentru a o testa, am făcut un experiment pe șoareci.
Am injectat nanoparticulele,
iar ele s-au fixat aproape imediat pe celulele imune din fluxul sanguin.
Apoi am injectat celule canceroase să mimăm un proces
prin care celulele canceroase se împrăștie în corp.
Și am descoperit ceva foarte interesant.
Am constatat că în grupul tratat,
peste 75% din celulele canceroase injectate muriseră sau erau pe moarte,
comparativ cu doar 25%.
Închipuiți-vă: aceste câteva celule erau disponibile
pentru a se împrăștia în diferite părți ale corpului.
Și asta la doar două ore după tratament.
Rezultatele erau uimitoare și ne-am bucurat de ceva publicitate.
Titlul meu favorit era:
„Bilele lipicioase pot opri extinderea cancerului.”
(Râsete)
Nu vă pot spune cât de îngâmfați erau colegii mei bărbați,
știind că bilele lor lipicioase ar putea să vindece cancerul.
(Râsete)
Dar vă pot spune că au făcut câteva tricouri cu bile
drăguțe și „stimulante”...
Aceasta a fost și prima mea experiență de a vorbi cu pacienții
care m-au întrebat cât de curând va fi disponibilă terapia.
Păstrez aceste povești cu mine ca să-mi amintească de importanța
științei, a oamenilor de știință și a pacienților.
Rezultatele noastre rapide erau foarte interesante,
dar încă mai trena o întrebare:
ar putea bilele noastre lipicioase,
particulele atașate de celule imune,
să stopeze extinderea cancerului?
Așa că am mers la modelul animal, și am găsit trei părți importante.
Tumorile primare erau mai mici la animalele tratate,
erau mai puține celule în circulație,
și erau tumori puține sau absente în organele îndepărtate.
Aceasta nu era doar o victorie pentru noi și bilele noastre lipicioase.
Era și o victorie a mea
în administrarea medicației
și reprezintă o schimbare de paradigmă,
o revoluție -
plecând de la utilizarea medicamentelor, de la injectarea lor,
sperând că vor ajunge acolo unde trebuie în corp,
la utilizarea celulelor imune drept curieri speciali în corp.
Pentru acest exemplu, am folosit două molecule, E-selectina și coada,
dar de fapt posibilitățile sunt nelimitate.
Am vorbit despre cancer,
dar acolo unde este boala, sunt și celulele imune.
Putem folosi asta pentru orice boală.
Imaginați-vă folosirea celulelor imune pentru livrarea agenților de vindecare
după o leziune a coloanei vertebrale,
sau utilizarea celulelor imune pentru administrarea medicamentelor în creier
pentru a trata boala Parkinson sau Alzheimer.
Acestea sunt ideile care mă incită cel mai mult.
Și de unde mă aflu, văd atâtea perspective și oportunități.
Vă mulțumesc.
(Aplauze)