Це мотоцикл швидкої допомоги.
Найшвидший спосіб дістатися до будь-якого місця нещасного випадку.
Тут є все, що є в машині медичної допомоги, окрім ліжка.
Бачите - ось дефібрилятор. Прилади.
Всі ми бачили трагедію, яка сталася у Бостоні.
Коли я переглядав ці фото,
вони повернули мене на багато років назад у минуле,
коли я ще був дитиною.
Я виріс у невеличкому районі Єрусалима.
Коли мені було шість, я йшов зі школи
у п'ятницю після обіду зі своїм старшим братом.
Ми проходили автобусну зупинку.
І побачили, як перед нашими очима вибухнув автобус.
Автобус палав, було багато поранених і вбитих.
Пам'ятаю старого чоловіка,
який кричав до нас, благав нас допомогти йому встати.
Йому потрібна була чиясь допомога.
Ми були дуже налякані і просто втекли.
Коли я виріс, вирішив стати лікарем і рятувати життя.
Можливо це сталося через те, що я побачив у дитинстві.
У 15 років я пройшов курс навчання до команди з надзвичайних ситуацій
і пішов волонтером на швидку допомогу.
Два роки я був волонтером у Єрусалимі.
Я допомагав багатьом людям,
але якщо комусь насправді потрібна була допомога,
я ніколи не приїжджав вчасно. Ми не встигали.
Вулиці були такі завантажені. Відстань, і все таке.
Ми ніколи не встигали, коли хтось дійсно нас потребував.
Якось ми отримали виклик до семирічної дитини,
яка вдавилася хот-догом.
Дороги були переповнені, і ми їхали
з іншого боку міста у північній частині Єрусалима.
Приїхавши через 20 хвилин,
ми почали робити дитині штучне дихання.
Тут прийшов лікар із сусіднього будинку,
зупинив нас, перевірив стан дитини, і сказав зупинити наші спроби.
Він засвідчив смерть дитини.
У ту мить я зрозумів,
що ця дитина померла ні за що.
Якби цей лікар, який жив у сусідньому будинку,
прийшов на 20 хвилин раніше,
і не чекав на сигнал сирени,
що лунала від машини швидкої допомоги,
якби він дізнався про виклик раніше,
він би врятував дитину.
Він міг прибігти із сусіднього будинку.
Міг врятувати дитину.
Я сказав собі - мусить бути кращий спосіб.
Разом із 15 своїми друзями -
всі ми працювали у команді з надзвичайних ситуацій -
ми вирішили захищати свій район,
для того, щоб у подібних випадках
ми могли прибігти на місце виклику задовго до машини швидкої.
Отож я підійшов до керівника швидкої допомоги
і сказав: "Будь ласка, якщо отримаєте виклик
із нашого району,
у нас є 15 чудових хлопців, які хочуть
кинути все і бігти на порятунок.
Просто дайте знати нам біпером.
Ми купимо біпери, лише скажіть своїм диспетчерам,
посилати нам сигнал, ми прибіжимо і врятуємо життя".
Він посміявся з мене. Мені було 17. Я був дитиною.
Він сказав мені - пам'ятаю це, ніби це було учора -
він був чудовою людиною, але відповів:
"Дитинко, йди до школи, або відкрий будку з фалафелями.
Ми не зацікавлені у подібних нововведеннях.
Нам не потрібна ваша допомога". І він випровадив мене з кімнати.
Він сказав: "Мені не потрібна твоя допомога".
Я був дуже впертою дитиною.
Ви самі бачите, як я тут ходжу, немов божевільний.
(Сміх) (Оплески)
Отож я вирішив використати дуже відомий ізраїльський прийом,
про який ви, мабуть, чули - нахабство (Сміх).
Наступного дня я купив дві поліцейські рації,
і сказав: "Чорт забирай, якщо ви не хочете
давати мені інформацію, я сам її дістану".
І ми створили чергу, хто за ким повинен був прослуховувати рації.
Наступного дня, коли я прослуховував,
почув виклик до 70-річного чоловіка,
якого збила машина біля сусіднього будинку,
на головній вулиці нашого району.
Я побіг щосили. У мене не було медичного обладнання.
Коли я прибіг, 70-річний чоловік
лежав на землі, а з шиї в нього фонтаном била кров.
Він приймав Кумадин.
Я розумів - якщо не зупинити кровотечу, чоловік помре.
Оскільки жодних медикаментів я не мав, то зняв свою ярмулку,
і сильно притиснувши нею рану, зупинив кровотечу.
У чоловіка кровоточила шия.
Коли через 15 хвилин прибула швидка,
я передав їм живого пацієнта.
(Оплески)
Через два дні я провідав його,
він обняв мене і заплакав,
дякуючи за те, що я врятував його життя.
У цю мить я усвідомив, що це перша людина,
життя якої я врятував за 2 роки волонтерства у швидкій допомозі.
Я знав, що саме це моє життєве покликання.
Саме тому зараз, через 22 роки, у нас є Об'єднана Хацала.
(Оплески)
"Хацала" означає "порятунок", для всіх, хто не розуміє івриту.
Я забув, що ми не в Ізраїлі.
У нас тисячі волонтерів,
які прагнуть рятувати життя,
їх є багато повсюди, тому як тільки надходить дзвінок,
вони все кидають та біжать рятувати життя.
Середній час реагування у нас
зараз скоротився до менше ніж трьох хвилин в Ізраїлі.
(Оплески)
Я говорю про серцеві напади,
автомобільні аварії,
бережи Боже, бомбові атаки, постріли та все інше,
навіть про жінку, котра у 3 годині ночі
впала вдома і потребує допомоги.
Через три хвилини ви побачите хлопця у піжамі,
що біжить до цієї жінки додому та допомагає їй піднятися.
Наш успіх можна пояснити трьома факторами.
Тисячі відданих волонтерів,
котрі кидають все на світі
та біжать на допомогу незнайомим людям.
Ми не хочемо замінити швидку допомогу.
Ми хочемо
заповнити проміжок часу між викликом та приїздом швидкої.
Ми рятуємо людей, котрих інакше не врятували б.
Другим фактором є наша технологія.
Знаєте, ізраїльтяни чудово знаються на технологіях.
У кожного на телефоні, незалежно від того, який це телефон,
є GPS технологія від NowForce,
і як тільки надходить виклик,
найближчі п'ять волонтерів отримують дзвінок,
і дістаються до місця справді швидко,
направлені дорожнім навігатором так, щоб не втрачати часу.
Ми користуємося цією чудовою технологією по всій країні,
що зменшує час реагування.
Третій фактор - мотоцикли швидкої допомоги.
Це швидка на двох колесах.
Ми не перевозимо людей, а стабілізуємо їх
і рятуємо їхні життя.
Мотоцикли не стоять у корках і можуть проїхати тротуаром.
Вони ніколи, буквально ніколи не застрягають у корках.
Ось чому ми прибуваємо так швидко.
Через кілька років після заснування організації
в єврейській громаді,
до мене подзвонило двоє мусульман зі східного Єрусалиму.
Вони попросили про зустріч. Хотіли зустрітися зі мною.
Мухаммед Аслі та Мурад Алян.
Мухаммед розповів особисту історію
про те, як його 55-річний батько впав удома,
у нього зупинилося серце,
а швидка прибула більш ніж за годину.
Батько помер у нього на очах.
Він попросив мене: "Будь ласка, прийдіть у східний Єрусалим".
Я сказав собі: я бачив стільки трагедій, стільки ненависті,
і зрештою, не йдеться про порятунок євреїв, і не про порятунок мусульман,
чи християн - ідеться про порятунок людей.
Тому я без вагань
(Оплески) -
започаткував Об'єднаний Порятунок у східному Єрусалимі,
і саме тому він Об'єднаний
і слово "Порятунок" чудово підходить.
Ми почали пліч-о-пліч рятувати євреїв та арабів.
Араби рятували євреїв, а євреї - арабів.
Відбувалося щось незвичайне.
Араби та євреї зазвичай не ладять між собою,
та у цій ситуації,
спільноти (насправді,
відбувалася неймовірна ситуація),
відмінності, у всіх раптом з'явилася спільна мета:
Разом рятувати життя.
Мешканці рятували арабів, і навпаки.
Так дивовижно ідея могла спрацювати
лише завдяки надважливій меті.
Усе це волонтери.
Нікому не платять.
Усі вони працюють заради порятунку життя інших.
Коли кілька років тому у мого батька
зупинилося серце, один з перших волонтерів,
що приїхав для порятунку мого батька,
був мусульманином зі східного Єрусалиму,
і лише розпочинав свою діяльність в організації.
Він врятував батька.
Уявляєте, що я тоді відчував?
Коли я започаткував організацію, мені було 17 років.
Я не міг уявити, що колись виступатиму на TEDMED.
Я тоді навіть не чув про TEDMED.
Не думаю, що він тоді взагалі існував, проте я і подумати не міг,
що ідея настільки пошириться,
розповсюдиться,
що минулого року ми почали працювати в Панамі та Бразилії.
Мені лише потрібен партнер, такий же божевільний, як я,
відданий ідеї порятунку життів, та готовий працювати.
Дуже скоро ми почнемо нашу діяльність в Індії
завдяки моєму другу, якого я недавно зустрів у Гарварді.
Завдяки хасидському єврею Хацала з'явилася в Брукліні
за кілька років до нашої появи у Вільямсбургу.
Зараз до нас приєдналася єврейська спільнота Нью-Йорка,
Австралії, Мексики та багато інших єврейських спільнот.
Зрештою, ідея може поширитися будь-де.
Її надзвичайно легко прийняти.
Ви могли бачити наших волонтерів у Нью-Йорку,
коли вони рятували життя у Світовому Торговому Центрі.
Лише минулого року в Ізраїлі ми допомогли 207 000 людей.
У 42 000 випадків ситуація загрожувала життю.
Наша діяльність приносить плоди.
Її можна було б назвати порятунковим флеш-мобом,
і вона працює.
Дивлячись на вас,
я бачу багато людей, котрі пройшли б лишню милю,
або пробігли б її задля порятунку інших людей,
незалежно від того, хто вони, якого віросповідання
або походження.
Усі ми хочемо бути героями.
Потрібна лише хороша ідея, мотивація
та багато нахабства,
щоб врятувати мільйони людей,
яких інакше ніхто не врятує.
Дуже дякую.
(Оплески)