Ovo je ambucikl.
To je najbrži način da doprete do bilo kakve hitne medicinske situacije.
Ima sve što je neophodno hitnoj pomoći osim kreveta.
Vidite defibrilator i opremu.
Svi smo videli tragediju koja se desila u Bostonu.
Kada sam gledao te slike,
to me je vratilo mnogo godina u prošlost
kada sam bio dete.
Odrastao sam u maloj sredini u Jerusalimu.
Kada sam imao 6 godina, vraćao sam se iz škole
sa svojim starijim bratom i bio je petak popodne.
Prolazili smo pored autobuske stanice.
Videli smo da je autobus eksplodirao pred našim očima.
Autobus je goreo i mnogo je bilo povređenih i mrtvih ljudi.
Setio sam se jednog starijeg čoveka
koji je jaukao prema nama i zapomagao da mu pomognemo da ustane.
Samo mu je trebao neko ko će mu pomoći.
Bili smo prestrašeni i samo smo pobegli.
Odrastajući, odlučio sam da želim da budem doktor i spašavam živote.
Možda zbog onog što sam video kada sam bio dete.
Kada sam imao 15 godina, pohađao sam kurs prve pomoći
i volontirao sam u hitnoj pomoći.
Dve godine sam volontirao u hitnoj pomoći u Jerusalimu.
Pomogao sam mnogim ljudima,
ali kad god bi nekome trebala istinska pomoć,
nikada nisam stizao na vreme. Nikada nismo bili tu.
Saobraćaj je veoma loš. Razdaljina i sve.
Nikada nismo stizali kad je nekome trebala hitna pomoć.
Jednog dana, primili smo poziv o sedmogodišnjem detetu
koje se davilo hot - dogom.
Gužva je bila ogromna i stizali smo
sa drugog kraja grada u severnom delu Jerusalima.
Kada smo stigli tamo, 20 minuta kasnije
počeli smo da dajemo kardiopulmonalnu reanimaciju (CPR).
Doktor je došao iz susednog stambenog bloka,
zaustavio nas, proverio dete i rekao nam da prekinemo davanje prve pomoći.
U tom momentu proglasio je dete mrtvim.
U tom trenutku sam shvatio
da je ovo dete uzalud umrlo.
Da je taj doktor, koji je živeo jedan blok dalje od tog mesta,
došao 20 minuta ranije
i da nije morao da čeka zvuk sirene
koji je dopirao iz ambulantnih kola,
da je čuo za taj događaj ranije,
spasio bi život tog deteta.
Mogao je da dotrči iz susednog bloka.
Mogao je da spase to dete.
Rekao sam sebi, mora da postoji bolji način.
Zajedno sa svojih 15 prijatelja,
a svi smo bili medicinski tehničari,
odlučio sam da zaštitim naš komšiluk,
tako da ukoliko se nešto tako ponovo dogodi,
mi bismo bili tu da pritrčimo na mesto događaja mnogo pre hitne pomoći.
Stoga sam otišao kod menadžera hitne pomoći
i rekao mu: "Molim vas, kad god imate hitan poziv
za pomoć u našem komšiluku,
mi imamo 15 odličnih momaka koji su voljni
da prekinu sve što u tom trenutku rade i potrče da spasu živote.
Samo nas alarmirajte pejdžerom.
Kupićemo ih, samo recite dišpečeru
da nam pošalje poziv i potrčaćemo i spasiti živote."
On se smejao. Imao sam 17 godina. Bio sam dete.
Rekao mi je - sećam se toga kao da je bilo juče -
bio je sjajan čovek, ali rekao mi je,
"Mali, idi u školu ili otvori falafel štand.
Nismo zainteresovani za ovakve vrste novih avantura.
Nismo zainteresovani za tvoju pomoć." I izbacio me je iz sobe.
"Ne treba mi tvoja pomoć", rekao je.
Bio sam veoma tvrdoglavo dete.
Kao što sada vidite, hodam kao ludak okolo.
(Smeh) (Aplauz)
Stoga sam odlučio da koristim veoma poznatu izraelsku tehniku
za koju ste verovatno svi čuli - hrabrost. (Smeh)
Sledećeg dana, otišao sam i kupio dva policijska prijemnika
i rekao: "Baš me briga za vas. Ako ne želite
da mi date informaciju, sam ću je pronaći."
I na smenu smo slušali radio prijemnike.
Sutradan, dok sam slušao,
čuo sam poziv 70-godišnjeg čoveka
koji je bio povređen od udara auta samo jedan blok dalje od mene
u glavnoj ulici u mom komšiluku.
Otrčao sam tamo pešice. Nisam imao medicinsku opremu.
Kada sam stigao, 70-dišnji čovek
je ležao na podu, krv je liptala iz njegovog vrata.
Bio je na Kumadinu.
Znao sam da sam morao da zaustavim njegovo krvarenje ili bi u suprotnom umro.
Skinuo sam svoju jarmulku, jer nisam imao medicinsku opremu
i sa velikim pritiskom zaustavio sam mu krvarenje.
Krvario je iz vrata.
Kada je hitna pomoć stigla nakon 15 minuta,
predao sam im pacijenta koji je bio živ.
(Aplauz)
Kada sam otišao da ga posetim 2 dana kasnije,
zagrlio me je, plakao
i zahvaljivao mi je što sam mu spasio život.
U tom trenutku, kada sam shvatio da je to bila prva osoba
kojoj sam spasio život nakon 2 godine volontiranja u hitnoj pomoći,
znao sam da je to moja životna misija.
Stoga danas, 22 godine kasnije, imamo Ujedinjeni Hacalah.
(Aplauz)
"Hacalah" znači "spašavanje", za sve vas koji ne znate hebrejski jezik.
Zaboravio sam da nisam u Izraelu.
Imamo hiljade volontera
koji su veoma predani u spašavanju života,
i rašireni su svuda, te kadgod primimo poziv,
oni zaustave sve i otrče da spasu živote.
Naše prosečno vreme reagovanja,
smanjilo se na manje od 3 minuta u Izraelu.
(Aplauz)
Govorim o srčanim udarima,
o automobilskim nesrećama,
ne daj bože, bombaškim napadima, pucnjavama, šta god da je,
čak i da žena u 3 ujutru
padne u svom domu i zatraži nekoga da joj pomogne.
Tri minuta i naš momak u pidžami
trči ka njenoj kući i pomaže joj da ustane.
Ima tri razloga zbog kojih smo toliko uspešni.
Hiljade strastvenih volontera
koji će napustiti sve što rade
i otrčati da spasu ljude koje čak ni ne poznaju.
Mi nismo tu da zamenimo hitnu pomoć.
Tu smo
da smanjimo vremenski prostor između poziva hitne pomoći i njihovog dolaska.
Mi spašavamo ljude koji u suprotnom ne bi bili spašeni.
Drugi razlog je naša tehnologija.
Izraelci su dobri u sferi tehnologije.
Svako od nas, na svom telefonu, bez obzira koje vrste,
ima GPS tehnologiju koju je napravio "Naufors" (NowForce),
i kadgod nam stigne poziv,
najbližih 5 volontera prime poziv,
i zapravo stignu veoma brzo,
vođeni saobraćajnim navigatorom kako bi stigli bez gubljenja vremena.
Ovo je odlična tehnologija koju koristimo širom države
i smanjujemo vreme reagovanja.
I treća stvar su ovi ambucikli.
Oni su hitna pomoć na dva točka.
Mi ne prevozimo ljude, već ih stabilizujemo
i spašavamo im živote.
Nikada se ne zaglave u saobraćajnoj gužvi. Mogu da idu i po trotoaru.
Doslovno nikada se ne zaglavjuju u saobraćaju.
Zato stižemo tamo tako brzo.
Nekoliko godina nakon što sam osnovao ovu organizaciju
u jevrejskoj zajednici,
dva muslimana iz istočnog Jerusalima su me pozvala.
Želeli su da se nađu sa mnom.
Muhamed Asli i Murad Aljan.
Kada mi je Muhamed ispričao svoju životnu priču,
kako je njegov 55-godišnji otac kolabirao kod kuće,
imao je srčani udar,
gde je trebalo oko sat vremena hitnoj pomoći da stigne,
video je svog oca kako umire pred njegovim očima,
rekao mi je: "Molim te, počni to u istočnom Jerusalimu."
Rekao sam sebi, video sam toliko tragedija, toliko mržnje
i ovde se ne radi o spašavanju jevreja ili muslimana.
Niti se radi o hrišćanima. Radi se o ljudima.
Ja sam to i učinio, iz sve snage.
(Aplauz)
Osnovao sam Ujedinjeni Hacalah u istočnom Jerusalimu
i zato se ime Ujedinjeni
i Hacalah toliko dobro uklapaju.
Počeli smo ruku pod ruku da spašavamo jevreje i Arape.
Arapi su spašavali jevreje. jevreji su spašavali Arape.
Nešto posebno se dogodilo.
Arapi i jevreji se ne slažu uvek,
ali u ovoj situaciji,
zajednice, doslovno,
neverovatna situacija se desila,
različitosti, odjednom smo imali zajednički interes:
hajde da spašavamo živote zajedno.
Doseljenici su spašavali Arape, a Arapi spašavali doseljenike.
To je neverovatan koncept koji može da funkcioniše
samo ako imate tako dobar razlog.
A to su sve volonteri.
Niko ne dobija novac.
Svi to rade samo u svrhu spašavanja života.
Kada mi je otac kolabirao pre nekoliko godina
od srčanog zastoja, jedan od prvih volontera
koji je došao da spase mog oca
bio je jedan od tih muslimanskih volontera iz istočnog Jerusalima,
koji je bio na prvom kursu za pristup Hacalahu.
I spasao je mog oca.
Možete li da zamislite kako sam se osećao u tom trenutku?
Kada sam osnovao ovu organizaciju, imao sam 17 godina.
Nikada nisam zamišljao da ću jednog dana držati govor na TEDMED-u.
Nisam čak tada ni znao šta je TEDMED.
Ne mislim da je postojao, ali nikad nisam zamišljao
da će to ići svuda,
da će se širiti svuda,
i ove godine počeli smo rad u Panami i Brazilu.
Sve što mi treba je partner koji je malo lud kao ja,
strastven u spašavanju života i voljan da to radi.
Zapravo počinjem u Indiji veoma uskoro
sa prijateljem kojeg sam upoznao na Harvardu kad sam studirao.
Hacalah je zapravo u Bruklinu osnovao hasidički jevrej,
godinama pre nas u Viliamzburgu,
i sad se raširilo u jevrejskoj zajednici u Njujorku,
čak i Australiji i Meksiku i mnogim drugim jevrejskim zajednicama.
Ali moglo bi da se proširi bilo gde.
Veoma ga je lako prilagoditi.
Čak ste videli ove volontere u Njujorku
kako spašavaju živote u Svetskom trgovinskom centru.
Samo prošle godine, zbrinuli smo 207 000 ljudi u Izraelu.
42 000 njih je bilo u životnoj opasnosti.
I mi smo napravili razliku.
Pretpostavljam da biste ovo mogli nazvati spašavajući fleš mob
koji funkcioniše.
Kada pogledam unaokolo ovde
vidim mnogo ljudi koji bi išli dalje,
trčali dalje da spasu druge živote,
bez obzira ko su, bez obzira koje vere,
bez obzira ko su i odakle dolaze.
Svi mi želimo da budemo heroji.
Treba nam samo dobra ideja, motivacija
i mnogo hrabrosti
i mogli bismo da spasimo milione ljudi
koji u suprotnom ne bi bili spašeni.
Hvala vam mnogo.
(Aplauz)