Dette er en ambusykkel.
Dette er den raskeste måten å nå en hvilken som helst medisinsk nødsituasjon på.
Den har alt en ambulanse har - med unntak av en seng.
Dere ser hjertestarteren, dere ser utstyret.
Vi så alle tragedien som rammet Boston.
Når jeg så på disse bildene,
brakte det meg mange år tilbake i tid
til når jeg var barn.
Jeg vokste opp i et lite nabolag i Jerusalem.
Når jeg var seks år gammel, gikk jeg hjem fra skolen
en fredag ettermiddag med min storebror.
Vi gikk forbi et busstopp...
og så en buss eksplodere rett foran øynene våre.
Bussen brant, og mange mennesker ble skadd og drept.
Jeg husker en gammel mann,
som skrek til oss og gråt om at vi måtte hjelpe ham.
Han behøvde bare noen som hjalp ham...
Vi var så redde at vi bare løp vår vei.
Når jeg vokste opp, bestemte jeg meg for å bli lege og redde liv.
Kanskje det var fordi jeg opplevde dette som barn.
Når jeg var 15 år, tok jeg et videregående førstehjelpskurs,
og meldte meg som frivillig på en ambulanse.
I to år jobbet jeg som frivillig på en ambulanse i Jerusalem.
Jeg hjalp mange mennesker,
men når noen virkelig trengte hjelp,
rakk vi dit aldri i tide. Vi kom aldri frem.
Trafikken er ekstrem. Avstanden, og alt.
Vi kom aldri frem når noen trengte oss.
En dag fikk vi et anrop om et syv år gammelt barn
som kveltes av en pølse.
Trafikken var horribel, og vi kom fra
andre siden av byen, i norddelen av Jerusalem.
Når vi kom dit, 20 minutter senere,
startet vi hjerte-/lungeredning på barnet.
En lege kommer inn fra et kvartal unna,
stopper oss, sjekker barnet, og ber oss stanse gjenopplivingsforsøket.
I det sekundet erklærte han dette barnet dødt.
Og i det øyeblikket forstod jeg
at dette barnet døde for ingenting.
Om denne legen som bodde et kvartal unna,
hadde kommet 20 minutter tidligere,
uten å måtte vente til han hørte sirenen han hadde hørt før,
som kom fra ambulansen...
Om han hadde hørt om det mye tidligerem
hadde han reddet dette barnet.
Han kunne løpt et kvartal -
- han kunne reddet dette barnet.
Jeg sa til meg selv; det må være en bedre måte.
Sammen med 15 av mine venner --
vi var alle førstehjelpere --
bestemte vi oss for å beskytte nabolaget,
sånn at når noe slikt skjer igjen,
skal vi være der - på skadestedet - lenge før ambulansen...
Så jeg gikk til sjefen for ambulanseselskapet
og ba ham; "Vær så snill, når enn du får et anrop -
- fra nabolaget vårt -
- så har vi 15 gode karer som er villige -
- til å kaste fra seg det de har i hendene for å løpe og redde liv."...
... "Bare gi oss beskjed på en personsøker."...
... "Vi skal kjøpe disse personsøkerne, bare fortell operasjonssentralen -
- om å melde oss på personsøkeren, så skal vi løpe og redde liv."
Vel, han lo... Jeg var 17 år gammel - jeg var et barn.
Og han sa til meg - jeg husker dette som om det var i går,
han var en flott fyr - men han sa til meg;
"Gutt, gå på skolen eller åpne ditt eget falaffelkjøkken -
- vi er ikke ute etter denne typen nye eventyr -
- vi er ikke ute etter din hjelp."... Og så ble jeg kastet ut av rommet.
"Jeg trenger ikke din hjelp", sa han...
Jeg var en veldig sta guttunge.
Som dere kan se nå, så går jeg jo rundt som en sprø "meshugenah". (hebraisk: gal/gærning)
(Latter i salen) (Applaus i salen)
Så jeg bestemte meg for å buke den berømte israelske teknikken
dere alle sikkert har hørt om - "chutzpah" (hebraisk: modighet). (Latter i salen)
Og dagen etter gikk jeg og kjøpte to politiradioer,
og sa; "Pokker ta derg, om ikke du vil -
- gi meg informasjon så får jeg finne informasjonen selv!"
Og vi gjorde det på rundgang - hvem som skulle lytte på politiradioen.
Den neste dagen, mens jeg lyttet på radioen,
hørte jeg et anrop om en 70 år gammel mann
skadd av en bil bare et kvartal fra der hvor jeg var -
- i hovedgaten i nabolaget mitt.
Jeg løp dit til fots. Jeg hadde ikke noe medisinsk utstyr med meg.
Når jeg kom dit, lå den 70 år gamle mannen
på bakken og blod rant ut på siden av halsen hans.
Han brukte "Coumadin". (Marevan - svært blodfortynnende)
Jeg visste jeg måtte stoppe blødningen, ellers ville han dø.
Jeg tok av kalotten min (jødisk hodeplagg), for jeg hadde ikke noe medisinsk utstyr,
og med hardt trykk, stoppet jeg blødningen hans.
Han blødde fra halsen.
Når ambulansen kom 15 minutter senere,
leverte jeg fra meg en pasient som var i live...
(Applaus i salen)
Da jeg gikk for å besøke han to dager senere,
gav han meg en klem og gråt,
og takket meg for å ha reddet livet hans...
Og i det øyeblikket, når det gikk opp for meg at dette er det første mennesket
jeg noen gang hadde reddet etter to år som frivillig på ambulanse -
- visste jeg at dette var min livsoppgave.
Så i dag, 22 år senere, har vi "United Hatzalah".
(Applaus i salen)
"Hatzalah" betyr "redning", for alle dere som ikke forstår hebraisk.
Glemte at jeg ikk er i Israel.
Vi har tusenvis av frivillige,
som har en lidenskap for å redde liv,
og de er spredt over alt, så når et anrop kommer inn
slipper de det de har i hendene og løper for å redde liv.
Vår gjennomsnittlige responstid i dag,
har gått ned til under 3 minutter i Israel.
(Applaus i salen)
Jeg snakker om hjerteinfarkt,
jeg snakker om bilulykker,
gud forby; bombeangrep, skytinger - hva enn det er,
selv en kvinne klokken 3 om morgenen
som har falt hjemme og behøver hjelp.
På tre minutter har vi en kar i pysjamasen sin
som løper til huset hennes for å hjelpe henne opp.
Årsaken til vår suksess er tre ting.
Tusenvis av lidenskapelige frivillige
som stopper det de holder på med
og løper for å hjelpe mennesker de ikke engang kjenner.
Vi er ikke her for å erstatte ambulansene.
Vi er bare her
for å fylle tomrommet mellom ambulansen anropes til de kommer.
Og vi redder mennesker som ellers ikke ville blitt reddet.
Den andre årsaken til vår suksess er teknologien vår.
Dere vet, israelitter er ganske gode på teknologi.
Hver av oss har, på sin telefon - uavhengig av hva slags telefon,
GPS-teknologi laget av "NowForce",
og når det kommer et anrop,
blir de 5 nærmeste frivillige varslet,
og de kommer faktisk veldig raskt frem,
veiledet av en trafikk-navigator for å komme seg frem uten å sløse tid.
Og denne supre teknologien bruker vi over hele landet -
- og reduserer responstiden.
Den tredje årsaken er disse ambusyklene.
Disse ambusyklene er ambulanser på to hjul.
Vi transporterer ingen, men vi stabiliserer de -
- og redder livene deres.
De blir ikke stoppet av trafikken, de kan til og med kjøre på fortauet.
De står, bokstavelig talt, aldri fast i trafikken.
Det er derfor vi kommer så fort frem.
Noen få år tilbake da jeg startet denne organisasjonen,
i et jødisk samfunn,
ringte to muslimer fra Øst-Jerusalem meg.
De ba om et møte. De ville ha et møte med meg.
Muhammad Asli og Murad Alyan.
Når Muhammad fortalte meg sin personlige historie -
- om hvordan faren hans, 55 år gammel, kollapset i hjemmet,
hadde hjertestans,
og det tok over en time før en ambulanse kom,
og han så faren dø foran øynene sine,
spørte han meg; "Vær så snill og start dette i Øst-Jerusalem."
Jeg sa til meg selv; "Jeg har sett så mye tragedie og så mye hat -
- og det handler ikke om å redde jøder... Det handler ikke om å redde muslimer...
Det handler ikke om å redde kristne... Det handler om å redde mennesker.
Så jeg satte i gang - med full kraft --
(Applaus i salen)
-- og startet "United Hatzalah" (Forente Reddere) i Øst-Jerusalem,
og det er derfor navnet "United" (forente)
og Hatzalah (redning) passet så bra.
Hånd i hånd startet vi å redde jøder og arabere.
Arabere reddet jøder, og jøder reddet arabere.
Noe spesielt hendte.
Arabere og jøder - de går ikke alltid så godt over ens -
men i denne situasjonen,
samfunnene, bokstavelig talt...
... det er en utrolig situasjon som oppstod.
Motsetningene, plutselig hadde de fått en felles interesse;
Å redde liv sammen.
Befolkningen reddet arabere, og arabere reddet befolkningen.
Det er et utrolig konsept som kan fungere
kun når det foreligger et så stort mål.
Og alle disse var frivillige.
Ingen får penger for det.
De alle gjør det for å redde liv.
Når min egen far kollapset noen år tilbake,
fra en hjertestans, var en av de første frivillige
som kom frem for å redde min far,
en av disse muslimske frivillige fra Øst-Jerusalem -
- som var på det første kurset for å bli med i Hatzalah.
Og han reddet min far.
Kan dere forestille hva jeg følte i det øyeblikket?
Da jeg startet denne organisasjonen var jeg 17 år gammel.
Jeg hadde aldri forestilt meg at jeg en dag skulle forelese på TEDMED...
Jeg visste ikke engang hva TEDMED var den gang...
Jeg tror ikke det engang eksisterte, men jeg hadde aldri forestilt meg...
... jeg hadde aldri forestilt meg at det kommer til å gå overalt,
at det kommer til å spre seg overalt,
og dette siste året har vi startet opp i Panama og Brasil.
Alt jeg behøver er en partner som er litt meshugenah som meg -
- har en lidenskap for å redde liv, og viljen til å gjennomføre det.
Og jeg skal faktisk starte opp i India veldig snart
med en venn jeg traff på Harvard for bare en liten tid tilbake.
Hatzalah ble faktisk startet i Brooklyn av en ortodoks jøde
flere år før oss i Williamsburg,
og nå finnes det overalt i det jødiske samfunnet i New York...
Til og med Australia og Mexico og mange andre jødesamfunn.
Men det kan spre seg hvor som helst...
Det er veldig lett å tilpasse.
Dere så til og med disse frivillige i New York,
redde liv i World Trade Center.
I fjor år alene, behandlet vi 207.000 mennesker i Israel.
Førti-to tusen av de var livstruende hendelser!
Og vi utgjorde en forskjell...
Man kan vel egentlig kalle dette en livreddende flash-mob,
og det funker...
Når jeg ser meg om her nå,
ser jeg mange mennesker som ville gått en ekstra mil -
- løpt en ekstra mil, for å redde andre mennesker,
uavhengig av hvem de er, uavhengig av deres tro,
uansett hvem.. hvor de kommer fra.
Vi ønsker alle å være helter.
Vi trenger bare en god idé, motivasjon,
og masse chutzpah,
så kan vi redde millioner av mennesker
som ellers ikke ville blitt reddet.
Takk så mye!
(Applaus i salen)