זה אופנולנס
זאת הדרך המהירה ביותר להגיע לכל ארוע הצלה רפואי
יש לו את כל מה שיש לאמבולנס, חוץ ממיטה.
אתם רואים את הדפיברילטור. אתם רואים את הציוד.
כולנו ראינו את הטרגדיה בבוסטון.
כשהסתכלתי על התמונות האלו,
זה החזיר אותי אחורה המון שנים
לתקופת ילדותי.
גדלתי בשכונה קטנה בירושלים.
כשהייתי בן שש, הלכתי חזרה מבית הספר
ביום שישי אחר הצהריים עם אחי הגדול.
עברנו ליד תחנת אוטובוס.
ראינו אוטובוס מתפוצץ לנגד עיננו.
האוטובוס עלה באש, והמון אנשים נפצעו ונהרגו.
אני זוכר איש זקן
צועק לעברנו ובוכה שנעזור לו לקום.
הוא רק היה צריך מישהו שיעזור לו.
כל כך פחדנו, שפשוט ברחנו משם.
כשגדלתי, החלטתי שאני רוצה להיות רופא ולהציל חיים.
אולי זה בגלל מה שראיתי כשהייתי קטן.
בגיל 15 לקחתי קורס חובשים,
והלכתי להתנדב על אמבולנס.
במשך שנתיים, התנדבתי על אמבולנס בירושלים.
עזרתי להמון אנשים,
אבל כל פעם שמישהו באמת היה צריך עזרה,
אף פעם לא הגענו לשם בזמן. אף פעם לא הגענו.
התנועה הייתה נוראית. המרחק, והכל.
אף לא הגענו כשמישהו באמת היה צריך עזרה.
יום אחד, קיבלנו קריאה בנוגע לילד בן שבע
שנחנק מנקניקיה.
היו פקקים נוראיים, ובאנו
מהקצה השני של העיר בחלק הצפוני של ירושלים.
כשהגענו לשם, 20 דקות אחר כך,
התחלנו החייאה על הילד.
רופא הגיע ממרחק של בלוק אחד,
עצר אותנו, בדק את הילד, ואמר לנו להפסיק את ההחייאה.
באותו רגע הוא הכריז על מותו של הילד.
באותו רגע הבנתי
שהילד הזה מת לחינם.
אם רופא הזה, שגר במרחק של בלוק מכאן,
היה מגיע לפני 20 דקות,
ולא היה צריך לחכות לצפירות ששמע לפני כן
שבאו מהאמבולנס
אם הוא היה יודע על המקרה הרבה קודם,
הוא היה מציל את הילד הזה.
הוא יכל לרוץ בלוק אחד.
הוא יכל להציל את הילד.
אמרתי לעצמי, חייבת להיות דרך טובה יותר.
יחד עם 15 מהחברים שלי..
כולנו היינו חובשים...
החלטנו, בא נגן על השכונה שלנו,
כך שכאשר יקרה שוב משהו כזה,
נהייה שם לרוץ למוקד האירוע הרבה לפני האמבולנס.
אז הלכתי למנהל של חברה האמבולנס
ואמרתי לו, "בבקשה, כל פעם שיש לך קריאה
בשכונה שלנו,
יש לנו 15 חבר'ה טובים אשר מוכנים
להפסיק כל מה שהם עושים ולרוץ להציל חיים.
רק תיידע אותנו בביפר.
נקנה ביפרים כאלו, רק תגיד למוקדן
לשלוח לנו הודעה לביפר, ונרוץ להציל חיים."
טוב, הוא צחק. הייתי בן 17. הייתי ילד.
והוא אמר לי - אני זוכר את זה כאילו זה היה אתמול-
הוא היה בן אדם טוב, אבל הוא אמר לי,
"ילד, לך לבית ספר, לך לפתוח דוכן פלאפל.
אנחנו לא ממש מעוניינים בהרפתקאות חדשות כאלו.
אנחנו לא מעוניינים בעזרה שלך." והוא זרק אותי מהמשרד שלו.
"אני לא צריך את העזרה שלך," הוא אמר.
הייתי ילד מאוד עקשן.
כמו שאתם רואים עכשיו, אני מסתובב כמו משוגע, 'משוגנע'
(צחוק)(מחיאות כפיים)
אז החלטתי להשתמש בטכניקה ישראלית מוכרת
בטח שמעתם על זה, חוצפה. (צחוק)
ולמחרת קניתי שתי סורקי תדרים של המשטרה,
ואמרתי, "לעזאזל אתך, אם אתה לא רוצה
לתת לי מידע, אני אשיג אותו בעצמי."
לקחנו תורות, מי יהיה עם סורק התדרים.
יום למחרת, בזמן שאני הקשבתי לסורק,
שמעתי קריאה על איש בן 70
שנפצע מרכב במרחק של בלוק ממני
בכביש הראשי של השכונה שלי.
רצתי לשם ברגל. לא היה לי שום ציוד עלי.
כשהגעתי לשם, האיש בן ה-70
שכב על הרצפה, דם התפרץ לו מהצוואר.
הוא היה על קומדין.
ידעתי שאני צריך להפסיק לו את הדימום, אחרת הוא ימות
הורדתי את הכיפה, כי לא היה לי שום ציוד רפואי,
ועם הרבה לחץ, עצרתי את הדימום.
הוא דימם מהצוואר.
כשהאמבולנס הגיע, 15 דקות אחר כך,
העברתי להם מטופל חי.
(מחיאות כפיים)
כשהלכתי לבקר אותו יומיים אחר כך,
הוא נתן לי חיבוק ובכה
והודה לי על שהצלתי את חייו.
באותו רגע, כשהבנתי שזה האדם הראשון
שאי פעם הצלתי לאחר שנתיים של התנדבות על אמבולנס,
ידעתי שזאת משימת חיי.
אז היום, 22 שנה לאחר מכן, יש לנו את איחוד הצלה.
(מחיאות כפיים)
'הצלה' זה הצלה, לכל אלו שלא מדברים עברית.
אני שכחתי שאני לא בישראל.
אז יש לנו אלפי מתנדבים
אנחנו להוטים להציל חיים,
ואנחנו מפוזרים בכל מקום, כך שכל פעם שמגיעה קריאה,
הם עוזבים הכל ורצים להציל חיים.
זמן התגובה הממוצע שלנו היום
ירד מתחת לשלוש דקות בישראל.
(מחיאות כפיים)
אני מדבר על התקפי לב,
אני מדבר על תאונות דרכים,
חס וחלילה מטענים, יריות, מה שלא יהיה.
אפילו אישה בשלוש בבוקר
שנפלה בבית וצריכה מישהו שיעזור לה.
שלוש דקות, יהיה לנו בחור בפיג'מה שלו
רץ אליה הביתה ועוזר לה לקום.
הסיבות שאנחנו כל-כך מצליחים הם שלושה.
אלפי מתנדבים להוטים
שיעזבו כל דבר שהם עושים
וירוצו לעזור לאנשים שהם בכלל לא מכירים.
אנחנו לא שם להחליף אמבולנסים.
אנחנו רק שם
כדי לטפל בפער בין הקריאה לאמבולנס ועד שהוא מגיע.
ואנחנו מצילים אנשים שאחרת לא היו נצלים.
הסיבה השנייה היא הטכנולוגיה שלנו.
אתם יודעים, ישראלים טובים בטכנולוגיה.
לכל אחד מאיתנו יש בטלפון, לא משנה איזה טלפון יש לו,
טכנולוגיית GPS שתוכנתה ע"י NowForce,
וכל פעם שמגיעה קריאה,
חמשת המתנדבים הקרובים ביותר מקבלים קריאה,
והם ממש מגיעים לשם מהר,
ומנווטים ע"י מערכת ניווט כדי שיגיעו לשם ולא יבזבזו זמן.
זאת טכנולוגיה מצויינת שאנחנו משתמשים בה בכל הארץ
ומפחיתים את זמן התגובה.
והדבר השלישי הם האופנולנסים האלו.
האופנולנסים האלו הם אמבולנס על שני גלגלים.
אנחנו לא מעבירים אנשים, אבל אנחנו מייצבים אותם.
ואנחנו מצילים את החיים שלהם.
הם אף פעם לא נתקעים בפקקים. הם אפילו יכולים לעלות על המדרכה.
מילולית, הם אף פעם, לא נתקעים בפקקים.
ככה אנחנו מגיעים לשם כל מהר.
מספר שנים לאחר שהתחלתי את הארגון הזה,
בקהילה יהודית,
שני מוסלמים ממזרח ירושלים התקשרו אלי.
הם ביקשו להיפגש. הם רצו להיפגש איתי.
מוחמד אסלי ומוראד עליאן.
כשמוחמד סיפר לי את הסיפור האישי שלו,
איך אבא שלו, בגיל 55, התמוטט בבית,
היה לו דום לב,
ולקך יותר משעה לאמבולנס להגיע,
והוא ראה את אבא שלו מת לו מול העיניים,
הוא ביקש ממני, "בבקשה תתחיל את זה במזרח ירושלים."
אמרתי לעצמי, ראיתי כל כך הרבה טרגדיה, כל כך הרבה שנאה,
זה לא קשור להצלת יהודים. זה לא קשור להצלת מוסלמים.
זה לא קשור להצלת נוצרים. זה קשור להצלת אנשים.
אז פעלתי, בכל העוצמה -
(מחיאות כפיים)
והתחלתי את 'איחוד הצלה' במזרח ירושלים,
ובגלל זה השם 'איחוד'
ו'הצלה' מתאימים כל כך ביחד.
התחלנו יד ביד להציל יהודים וערבים.
ערבים הצילו יהודים. יהודים הצילו ערבים.
משהו מיוחד קרה.
ערבים ויהודים, הם לא תמיד מסתדרים ביחד,
אבל בסיטואציה הזאת,
הקהילתיות, באופן מילולי,
זה משהו מדהים שקרה,
הגיוון, פתאום היה להם מחנה משותף:
בוא נציל חיים יחד.
מתנחלים הצילו ערבים וערבים הצילו מתנחלים.
זה משהו בלתי נתפס שיכול לעבוד
רק כשיש מטרה נעלה.
והם כולם מתנדבים.
אף אחד לא מקבל תשלום.
הם כולם עושים את זה כדי להציל חיים.
כשאבא שלי התמוטט לפני מספר שנים
מדום לב, אחד המתנדבים הראשונים
שהגיעו להציל את אבא שלי
היה אחד מהמתנדבים המוסלמים ממזרח ירושלים
שהיה במחזור הראשון להצטרף ל'הצלה'.
והוא הציל את אבא שלי.
אתם יכולים לדמיין איך הרגשתי באותו רגע?
כשהתחלתי את הארגון הזה, הייתי בן 17.
אף פעם לא דמיינתי שאשתתף ב-TEDMED.
לא ידעתי מה זה TEDMED
אני לא חושב שזה היה קיים, אף אף פעם לא דמיינתי,
אף פעם לא דמיינתי שזה יעבור לכל מקום,
שזה יתפשט לכל מקום,
בשנה האחרונה התחלנו בפנמה וברזיל.
כל מה שאני צריך זה שותף שהוא קצת 'משוגנע' כמוני,
להוט לגבי הצלת חיים, ומוכן לעשות את זה.
ואני, האמת, מתחיל את זה בהודו בקרוב
עם חבר שהכרתי בהרוורד לפני כמה זמן.
'הצלה' בעצם התחיל בברוקלין ע"י יהודי חסידי,
שנים לפנינו בוויליאמסבורג,
ועכשיו זה בכל מקום בקהילה היהודית בניו-יורק,
אפילו אוסטרליה ומקסיקו וקהילות יהודיות רבות אחרות.
אבל זה יכול להתפשט בכל מקום.
זה ממש קל לאמץ.
אפילו ראיתם מתנדבים אלו בניו-יורק
מצילים חיים בתאומים.
שנה שעברה לבד, טיפלנו בישראל ב-207,000 אנשים.
42,000 מהם היו מקרים עם סכנת חיים.
ועשינו הבדל.
אני מניח שאתם יכולים לקרוא לזה 'פלאש מוב של הצלת חיים',
וזה עובד.
כשאני מסתכל פה מסביב,
אני רואה הרבה אנשים שיעשו את הצעד הנוסף הזה,
ורוצו את הצעד הנוסף הזה להציל אחרים,
לא משנה מי הם היו, לא משנה מאיזו דת,
לא משנה מי או מאיפה הם באו.
אנחנו כולנו רוצים להיות גיבורים.
אנחנו רק צריכים רעיון טוב, מוטיבציה
והרבה חוצפה,
ואנחנו יכולים להציל מליון אנשים
שבמקרה אחר לא היו ניצלים.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)