Mama je pokušavala da mi objasni nešto
o baki i njihovom odrastanju,
ali nisam mogao da obratim pažnju na nju
jer sam imao pet godina i bio sam prestrašen.
Upravo sam video Zelenu damu.
Oko nedelju dana pre toga pogledao sam taj film, „Godzilu“,
onaj o ogromnom čudovištu nalik gušteru koje napada veliki grad,
i ideja o zelenom čudovištu koji me vreba mi je bila usađena u glavu.
Ipak, bio sam tamo, na krajnjem delu donjeg Menhetna, sa svojom mamom
i samo sam zurio u nju:
njene rogove,
njene mišiće -
sve to me je plašilo.
Nisam znao da li je bila čudovište ili heroj.
Stoga sam odlučio da konsultujem tadašnji Gugl:
„Mama! Mama!“
(Smeh)
Moja majka je objasnila da je Zelena dama u stvari Kip slobode
i da je ona mahala imigrantima da uđu.
Deo njenog objašnjenja koji je zaista napravio pometnju u mojoj maloj glavi
je bila činjenica da je, po maminim rečima,
mnogo pre nas
Zelena dama, u stvari, bila smeđa,
smeđa kao ja,
i da je promenila boju tokom godina
baš kao i Amerika.
Deo koji je zaista intrigantan o ovome
je da, kada je ona promenila boju,
naterala me je da razmišljam o sebi.
Sve je mi to imalo smisla,
jer sam, kao Amerikanac prve generacije,
bio okružen imigrantima.
U stvari, u mom neposrednom društvenom krugu ljudi koji me podržavaju,
koji obogaćuju moj život,
makar dvoje je stranog porekla.
Moj život kao američkog državljanina je na mnoge načine oblikovan doseljenicima,
a verovatno je i vaš.
Postoji više od 40 miliona imigranata u SAD.
Prema popisu,
četvrtina dece u ovoj naciji ima makar jednog roditelja stranog porekla.
Znam sve ove statističke podatke jer proučavam globalne migracione obrasce.
Novinar sam i nekoliko poslednjih godina
dokumentujem živote američkih državljana
koji su izgubili nekog zbog deportacije.
Brojevi su ogromni.
Od 2008. do 2016. godine
više od tri miliona ljudi je dobilo „naredbu da se uklone“ -
to je tehnički izraz za deportaciju.
Postoji ekonomska, politička, psihološka i emotivna cena
ovih deportacija -
trenuci kada se ovi krugovi razbiju.
Jednom sam pitao američkog vojnika:
„Zašto si se prijavila da se boriš u ovom ratu?“
Rekla mi je:
„Zato što sam ponosna što branim svoju zemlju.“
Ali, navalio sam:
„Zaista, kada si u bazi,
i čuješ eksplozije bombi u daljini
i vidiš vojnike koji se vraćaju ozbiljno ranjeni,
u tom trenutku, kada znaš da možeš biti sledeća,
šta ti 'moja zemlja' znači?“
Pogledala me je.
„Moja zemlja je moja žena,
moja porodica,
moji prijatelji, moji vojnici.“
Ono što mi je govorila je
da je „moja zemlja“ zbir ovih jakih veza,
ovih društvenih krugova.
Kada se društveni krugovi oslabe,
i sama zemlja je slabija.
Propuštamo presudan aspekt u debati o imigracionoj politici.
Umesto da se fokusiramo na pojedince,
treba da se fokusiramo na krugove oko njih
jer to su ljudi koji ostaju iza njih:
glasači, poreski obveznici,
oni koji trpe taj gubitak.
I nisu samo deca deportovanih
ona koja trpe.
Imate braću i sestre koji su razdvojeni granicama.
Imate školske drugove, učitelje, policajce,
tehnologe, naučnike, doktore,
koji se svi bore da razumeju novu stvarnost
kada se njihovi društveni krugovi razbiju.
Ovo su stvarni životi iza svih ovih statističkih podataka
koji dominiraju diskusijama o imigracionoj politici.
Ipak, mi često ne mislimo na njih.
Ja pokušavam da to promenim.
Ovo je samo jedna od stvarnih životnih priča koju sam prikupio.
I još uvek me proganja.
Upoznao sam Ramona i njegovog sina 2016. godine,
iste godine kada je obojici bilo naređeno da napuste zemlju.
Ramon je bio deportovan u Latinsku Ameriku,
dok je njegov sin, narednik u američkoj vojci,
dobio prekomandu.
Deportovan,
prekomandovan.
Ako pogledate samo Ramonov slučaj,
ne bi bilo jasno koliko je duboko vezan za zemlju.
Ali, uzmite u obzir njegovog sina,
američkog državljanina koji brani zemlju koja je prognala njegovog oca.
Društveni krug je ključan ovde.
Evo još jednog primera koji ilustruje te ključne veze.
Grupa građana u Filadelfiji je bila zabrinuta za svoja radna mesta
jer je zakonski vlasnik restorana u kojem su radili
bio nedokumentovani imigrant
i imigracioni zvaničnici su ga uhapsili.
Okupili su se oko njega.
Imigracioni advokat je tvrdio
da je suviše važan za lokalnu zajednicu
da bi bio deportovan.
Na saslušanju su čak podneli javne ocene restorana -
javne ocene restorana!
Na kraju, sudija je pribegao onome što se zove „sudijsko diskreciono pravo“
i dozvolio mu da ostane u zemlji,
ali samo zato što su uzeli u obzir društveni krug.
Ima 23 miliona ljudi bez američkog državljanstva u SAD
prema pouzdanim federalnim podacima.
To ne uključuje nedokumentovane
jer je njihov broj, u najboljem slučaju, kompleksna procena.
Hajde da radimo samo sa onim što imamo.
To je 23 miliona društvenih krugova -
oko 100 miliona pojedinaca
na čije živote deportacija može uticati.
A stres oko svega toga se širi kroz narod.
Anketa stanovnika losanđeleskog okruga
od strane kalifornijskog univerziteta iz 2017. godine je otkrila
da je 30 posto građana losanđeleskog okruga
pod stresom zbog deportacije -
ne zato što oni sami mogu biti uklonjeni,
već zato što su članovi njihovog društvenog kruga imali taj rizik.
Ne predlažem da niko nikada ne treba da bude deportovan;
nemojte me pogrešno shvatiti.
Međutim, ono što kažem je da treba da sagledamo širu perspektivu.
Ako me čujete,
želim da zatvorite oči na trenutak
i ispitate svoj lični društveni krug.
Ko je stranog porekla?
Kako biste se osećali da se taj krug razbije?
Podelite svoju priču.
Pravim globalnu arhivu priča iz prve ruke
i povezujem ih sa tehnologijom izrade mapa,
tako da možemo tačno da vidimo gde se ovi krugovi razbijaju,
jer ovo nije problem samo u Americi.
Ima 250 miliona migranata širom sveta -
ljudi koji žive, vole i uče u zemljama u kojima nisu rođeni.
U mojoj karijeri, u mom životu, bio sam jedan od njih
u Kini, u Africi, u Evropi.
Svaki put kada postanem jedan od ovih stranaca -
jedan od ovih momaka čudnog izgleda u novoj zemlji -
ne mogu da ne pomislim na taj dan
kada sam bio u donjem Menhetnu sa mamom
pre toliko desetina godina,
kada sam bio uplašen
i kada sam ugledao tu Zelenu damu.
Pretpostavljam da je pitanje o kojem nastavljam da razmišljam
kada vidim nju
i sve njene mlađe replike koje su tako očigledno smeđe,
čak i slike koje je prikazuju na početku
kao ne toliko zelenu -
kada vidim sve to,
pitanje na koje moje istraživanje pokušava da odgovori
postaje, za mene, isto ono koje me je zbunjivalo pre toliko godina:
da li je ona čudovište
ili heroj?
Hvala.
(Aplauz)