Dok mi je mama objašnjavala nešto
o baki i odrastanju,
ali nisam se mogao usredotočiti na nju
jer sam imao pet godina i bio sam prestravljen.
Bio sam upravo vidio Zelenu damu.
Tjedan prije toga, gledao sam film "Godzillu",
onaj gdje ogromna zvijer u obliku guštera razara veliki grad
i pomisao da me napada zeleno čudovište, urezala mi se u pamćenje.
Bio sam tamo, na vrhu Donjeg Manhattana s mamom,
piljeći u nju:
u njezine rogove,
njezine mišiće,
sve me to plašilo.
Nisam znao je li ona čudovište ili heroj.
Odlučio sam pitati tadašnjeg "Google-a":
"Mama! Mama!"
(Smijeh)
Majka mi je objasnila da je Zelena Dama zapravo Kip slobode
te da je mahala imigrantima na ulasku.
Dio njezinog objašnjenja koji moja mlada glava nije shvatila
je činjenica da, prema njezinim riječima,
davno prije nas,
Zelena je dama bila zapravo smeđa,
smeđa poput mene
i da je s godinama mijenjala boje,
vrlo slično kao Amerika.
Najzanimljiviji dio svega ovoga
jest kada je ona promijenila boju,
navela me da razmišljam o sebi.
Sve mi je imalo smisla,
jer sam ja, podrijetlom Amerikanac,
bio okružen doseljenicima.
U mojem najbližem društvenom krugu ljudi koji su mi podrška,
koji obogaćuju moj život,
najmanje dvoje je rođeno u inozemstvu.
Kao građaninu SAD-a, na moj su život najviše utjecale pridošlice,
i vrlo vjerojatno
utjecale su i na vaše živote.
U SAD-u se nalazi više od 40 milijuna doseljenika.
Prema popisu stanovništva,
četvrtina američke djece ima barem jednog roditelja rođenog u inozemstvu.
Znam ove statistike jer proučavam obrasce migracija na globalnoj razini.
Novinar sam, i u zadnjih nekoliko godina,
dokumentirao sam živote građana SAD-a
čiji su bliski ljudi bili protjerani.
Brojke su ogromne.
Od 2008. do 2016.,
donesenih je "rješenja o protjerivanju" za više od tri milijuna ljudi,
to je tehnički izraz za osobe koje bivaju deportirane iz države.
Postoji ekonomska, politička, psihološka i emocionalna šteta
kao posljedice protjerivanja,
trenutci kada su krugovi prekinuti.
Upitao sam američku vojnikinju:
"Zašto si se prijavila boriti u ratu?"
Odgovorila mi je:
"Ponosna sam što ću braniti domovinu."
Navaljivao sam dalje:
"Kada si u bazi
i čuješ eksplozije bombi u daljini
i vidiš teško ozlijeđene vojnike kako se vraćaju,
u tom trenutku, kada znaš da možeš biti sljedeća,
što ti znači 'domovina'?"
Pogledala me:
"Moja je domovina moja žena,
moja obitelj,
moji prijatelji, moji vojnici."
Ono što mi je rekla
jest da je "moja domovina" zapravo skup tih snažnih veza,
tih društvenih krugova.
Kad su društveni krugovi oslabljeni,
sama je država slabija.
U raspravi o politici iseljavanja, nedostaje nam ključan aspekt.
Umjesto fokusiranja na pojedince,
trebali bismo se usredotočiti na krugove oko njih,
jer su to ljudi koji ostaju:
glasači, porezni obveznici,
oni koji trpe gubitak.
Ne osjećaju samo djeca protjeranih ljudi
posljedice deportacije.
Postoje braća i sestre koje dijeli granica.
Postoje školski prijatelji, učitelji, policijski službenici,
tehničari, znanstvenici, doktori
koji pokušavaju pronaći smisao novih stvarnosti
kada se raspadnu društveni krugovi.
To su stvarni životi iza tih statistika
koji su ključni u raspravama o imigraciji.
No o njima ne mislimo često.
I to pokušavam promijeniti.
Ovo je samo jedna stvarna životna priča o kojoj znam.
Još uvijek me proganja.
Upoznao sam Ramona i njegovog sina 2016. godine,
iste godine kada je za oboje doneseno rješenje o izlasku iz zemlje.
Ramon je protjeran u Latinsku Ameriku,
dok je njegov sin, narednik u američkoj vojsci,
dobio premještaj.
Protjeran...
premješten.
Ako pogledate Ramonov slučaj,
nije vidljivo koliko je on duboko povezan sa svojom zemljom.
Razmotrite njegovog sina:
američki građanin koji brani zemlju koja je prognala njegova oca.
Ovdje je društveni krug ključan.
Ovo je sljedeći primjer koji prikazuje te kritične veze.
Grupa građana u Philadelphiji bila je zabrinuta za njihove poslove,
jer je zakonski vlasnik restorana gdje su radili
bio doseljenik bez dokumenata
i službenici za imigrante su ga priveli.
Ljudi su prosvjedovali.
Odvjetnik je tvrdio da je čovjek
jako važan za lokalnu zajednicu
i da ne može biti protjeran.
Na saslušanju su čak prikazali recenzije restorana,
recenzije restorana!
Na koncu, sudac se pozvao na "sudsku diskreciju"
te mu dopustio da ostane u državi,
ali samo zato što su u obzir uzeli društveni krug.
U SAD-u je 23 milijuna pridošlica,
prema provjerljivim saveznim podacima.
No tu ne spadaju pridošlice bez dokumenata,
jer brojka za tu populaciju je u najboljem slučaju složena procjena.
Radimo zasad s onim što znamo.
To su 23 milijuna društvenih krugova,
oko 100 milijuna pojedinaca
na čije je živote utjecalo protjerivanje.
Na kraju posljedice svega ovoga najviše osjeća populacija.
Sveučilište u Kaliforniji provelo je anketu u Los Angelesu 2017.
koja pokazuje da je 30 posto stanovništva okruga Los Angelesa
u stalnoj napetosti zbog protjerivanja,
ne zato jer bi sami mogli biti protjerani,
već zato što postoji mogućnost da će protjerati članove njihovog kruga.
Ne tvrdim da nitko nikada nebi trebao biti protjeran,
nemojte to misliti.
Ono što govorim jest da trebamo gledati širu sliku.
Ukoliko me sada slušate,
želim da na trenutak zatvorite oči
i pregledate svoj društveni krug.
Imate li vi osoba rođenih u inozemstvu?
Kako biste se osjećali da je prekinut vaš krug?
Podijelite svoju priču.
Stvaram globalnu arhivu iskustava
i povezujem ih tehnikom kartiranja,
kako bismo točno mogli vidjeti gdje pucaju ti krugovi,
jer to nije problem samo u Americi.
U svijetu postoji oko četvrt milijarde iseljenika,
ljudi koji žive, vole i uče u državama u kojima nisu rođeni.
Tijekom svoje karijere, u životu, bio sam jedan od njih:
u Kini, Africi, Europi.
Svaki put kada postanem stranac,
kad postanem osoba čudnog izgleda u novoj zemlji,
uvijek se vratim na onaj dan
kada sam bio u Donjem Manhattanu s mamom
prije toliko desetljeća,
kad sam se uplašio
jer sam tek ugledao zelenu damu.
Pitanje o kojem stalno razmišljam
kada ugledam nju
i sve njezine prijašnje kopije koje su tako očigledno smeđe,
pa čak i slike koje prikazuju kako je izgledala u početku
u boji nimalo nalik na zelenu,
kada sagledam sve to,
pitanje na koje nastojim odgovoriti kroz istraživanje
postaje isto ono pitanje koje me bunilo prije toliko godina:
Je li ona čudovište
ili heroj?
Hvala.
(Pljesak)