Města jsou jako sourozenci ve velké polygamní rodině.
Každé má svou osobnost a míří jinam.
Ale všechna mají trochu společný původ.
Někdy si myslím, že města jsou jako děti
dvou nejméně oblíbených manželek,
kterých se neustále ptají,
"Proč nemůžeš být víc jako tvá sestra?"
(Smích)
"Proč" měst je stejné, ať jsou kdekoliv:
výhodné umístění, které umožňuje obchod a administrativu;
potenciál rostoucích příležitostí
pro kvalifikované a nekvalifikované také,
populární ochota být v neustálé pohybu
a samozřejmě, houževnatost.
"Jak" měst, je ale jiný příběh.
Jak jsou spravována?
Jak se rozrůstaji?
Jak se rozhodují, kdo tam patří a kdo ne?
Lagos je mým domovem.
Vždy můžete nalézt Nigerijce
pokud půjdete za zvukem a tancem.
(Smích)
Jako jiná hlavní města je plné věcí,
mnohé z nich jsou dost protichůdné.
Naše veřejná doprava tak úplně nefunguje,
takže máme soukromé žluté autobusy,
pravidelně způsobujícící dopravní nehody.
Neudržované řady luxusních autosalónů a často zatopené cesty.
Pouliční hlásání evangelismu se vyskytuje jen o trochu méně často
než pouliční obtěžování.
Prostitutky někdy mají dva diplomy, práci v bance
a významnou funkci v kostele.
(Smích)
V jakýkoliv daný den,
tu může být uprostřed ulice
buď party a nebo spálené tělo.
Je tu toho tolik možného v Lagosu
a tolik nemožného,
a často je rozdíl mezi možným a nemožným
to, kým jste,
a pokud máš štěstí, ten, s kým jsi spojený.
Patřit do Lagosu je nestálý pojem,
určený etnickým původem, sexuální orientací, pohlavím,
ale nejjasněji a často násilně,
třídou.
Předtím než se Nigérie stala zemí,
rybáři z vnitrozemí začali scházet k lagunám Lagosu
a založili vesnice podél pobřeží.
O 60 let později můj děda Oludotun Adekunle Kukoyi
přijel do Lagosu také.
Jako já byl absolventem univerzity Ibadan,
mladý člen vzdělané elity v nezávislé době.
V průběhu času vybudoval vynikající kariéru jako geodet,
mapující nyní chaotická sousedství,
tehdy ještě do pasu zarostlé trávou.
Zemřel, když mi bylo 9 let.
Tehdy má rodina, jako rodiny rybářů,
znala Lagos jako domov.
Mezi Joruby máme rčení:
"Èkó gb’olè, ó gb’ọ̀lẹ,",
což může znamenat, že Lagos uvítá každého.
Ale je to čím dál méně pravdou.
Spousta Lagosanů, včetně potomků rybářů,
kteří přišli před generací mého otce,
jsou nyní vytlačováni,
aby uvolnili místo pro vznikající město,
které bylo popsáno jako "nová Dubaj."
Lagos inspiruje velké sny, i ve svých vůdcích,
a postupně se jednotlivé vlády
přihlásily k velkoměstu, kde bída neexistuje.
Naneštěstí, místo zaměření se na vymýcení chudoby,
jak by se očekávalo,
strategie výběru se zaměřuje na eliminaci chudých.
Minulý říjen guvernér oznámil plány
strhnout každou nábřežní osadu v Lagosu.
Je tam více než 40 původních komunit
po celém městě,
s více než 300,000 zde žijícími lidmi.
Otodo Gbame,
stoletá rybářská vesnice
s populací okolo tří čtvrtin Monaka
a podobným potenciálem plážového luxusu --
(Smích)
byla jedním z prvních cílů.
Poprvé jsem slyšela o Otodo Gbame po začátku demolice.
Když jsem ji navštívila v listopadu 2016, poznala jsem Magdalene Aiyefoju.
Je to nyní bezdomovkyně,
jejíž příjmení znamená "svět je slepý."
Magdalenin syn Basil byl jedním z více než 20 lidí,
kteří byli zastřeleni, utopeni
nebo prohlášeni za mrtvé v zabraném území.
Venku před jejím přístřeškem jsem viděla
dvě fotbalová hřiště z písku, kde si Basil hrával.
Okolo nás byly trosky škol, kostelů,
základních zdravotních center, obchodů,
tisíce domovů.
Malé děti s nadšením pomáhaly stavět přístřešky,
a okolo 5,000 residentů, kteří neměli kam jinam jít,
tam prostě zůstávali.
A potom v dubnu
se vrátila státní bezpečnosti.
Tentokrát komunitu kompletně vyčistili
bitím, kulkami a ohněm.
V tuto chvíli je tam stavební personál, připravující pláže Otodo Gbame
pro kohokoliv, kdo si může dovolit multi-milionový výhled.
Nový rozvoj se jmenuje "Periwinkle Estate."
Násilná vystěhovávání jsou neuvěřitelně násilná a také protiústavní.
Přesto se dějí tak často v mnoha našich městech,
protože první věc, kterou nás učí, je zapomenout,
že chudí lidé jsou lidé.
Věříme, že domov je věc, na kterou má každý právo,
pokud není člověk chudý a jeho domov není postaven
určitým způsobem a v určité čtvrti.
Neexistuje jediná definice slova "domov."
Nakonec, co je slum kromě organické odezvy
k naléhavému nedostatku obydlí a nerovnoměrnému příjmu?
A co je chatrč, když ne člověk vytvářející svůj domov
navzdory všem okolnostem?
Slumy jsou nedokonalé řešení bydlení,
ale také klasické příklady inovace, adaptace
a houževnatosti v základu --
a v srdci --
každého funkčního města.
Nepotřebujete být novou Dubaí,
když už jste Lagos.
(Potlesk)
Máme svou vlastní identitu,
vlastní rytmus
a jako každý, kdo zná Lagos, vám řekne,
že chudí obyvatelé Lagosu jsou často charakterem města.
Bez svých chudých by Lagos nebyl znám pro svou hudbu
nebo nekončící energii,
či fakt, že si můžete koupit ledový drink nebo štěně
přes okno auta.
(Smích)
Podmínky, které jsou příčinou definice určité čtvrti jako chudinské,
mohou být efektivně zlepšeny,
ale ne bez uznání humanity
a zastoupení lidí zde žijících.
V Lagosu, kde jsou veřejné věci zřídka veřejně dostupné,
jsou obyvatelé slumů často v čele inovačních řešeních.
Po odpojení od elektřiny na několik měsíců,
protože energetická společnost nebyla schopna vymyslet výběr plateb,
jedna osada navrhla systém, který kolektivizoval platby,
a ještě k tomu poskytl každému levnější sazby.
Další osada vytvořila reformní program,
který zaměstnává místní chlapce jako ostrahu.
Znají každou lest a úkryt,
častěji jsou tak výtržníci chyceni a odvedeni na policii
a méně z mladistvých se přestane angažovat v kriminální aktivitě.
Další osada nedávno dokončila
protipovodňový, ekologický, komunální toaletní systém.
Příklady jako tyto jsou z Lagosu.
Neformální osady jsou chybně nazývány problémem.
Přesněji řečeno, opravdovým problémem jsou faktory, které je vytvářejí,
jako zakořenění chudoby,
sociální vyloučení
a státní selhání.
Když naše vláda falešně označila slumy za hrozbu,
aby ospravedlnila násilný zábor půdy nebo nucená vystěhování,
spoléhali se na ty z nás, co žijí ve formálních domovech,
abychom s nimi tiše a nevědomě souhlasili.
Spíše bychom jim měli připomenout,
že vlády existují nejen pro ty,
kdo staví a žijí v luxusních domech,
ale také pro ty, kdo je čistí a střeží.
Naše --
(Potlesk)
naše reality se mohou lišit,
ale naše práva ne.
Státní správa Lagosu,
jako příliš mnoho na našem kontinentu,
podporuje jen slovně nápady na začlenění,
zatímco jednají jako by pokrok mohl být docílen pouze
vymýcením, vykořisťováním a eliminací skupin,
které považuje za postradatelné.
Lidé s postižením, podomní obchodníci nebo žebráci v ulicích Lagosu
jsou shromažďováni, vydíráni
a zadržováni.
Ženy ze čtvrtí s nízkým příjmem jsou zatýkány
a obviněny z prostituce,
bez ohledu na to, čím se ve skutečnosti živí.
Homosexuální občané jsou neprávem obviňováni,
aby se odvedla pozornost od skutečných politických problémů.
Ale lidé, jako města, jsou odolní
a žádné množství zákonů nebo zastrašování nebo násilí
nemůže plně eliminovat žádného z nás.
Prostitutky, ženy a ženy, které pracují jako prostitutky,
stále nevymizely
navzdory staletími aktivního potlačování.
Homosexuální afričané nadále existují,
i přes to, že homosexualita je nyní kriminalizována na většině kontinentu.
A jsem si docela jistá, že chudí lidé obvykle nezmizí jen tak,
protože byli zbaveni všeho, co mají.
Všichni už jsme tady,
a to odpovídá na otázku,
zda sem patříme nebo ne.
Když tito rybáři začali připlouvat k lagunám
při hledání nových domovů,
nemohlo je napadnout,
že město, které se kolem nich rozroste,
bude jednou trvat na tom, že tam nepatří.
Ráda věřím, že můj dědeček,
mapující nová území Lagosu,
se pokoušel je otevřít,
aby vytvořil prostor pro další lidi, aby byli vítáni ve městě,
tak jako byl on.
Na cestě sem mi volala babička,
aby mi připomněla, jak je na mě pyšná,
jak pyšní by můj dědeček a maminka byli.
Jsem jejich splněný sen.
Neexistuje důvod, proč by se jejich sny -- nebo mé, vlastně --
nemohly stát skutečností,
zatímco sny jiných jsou proměněny v noční můry.
Pokud nezapomeneme,
tak minimální podmínka pro sen
je bezpečné místo, kde složíte hlavu.
Je příliš pozdě pro Basila,
ale ne pro Magdalene,
ne pro stovky tisíců,
miliony lidí stále pod ohrožením v Lagosu
nebo jakémkoliv z našich měst.
Svět nemusí zůstat slepý k utrpení,
které je vznikne, když odepřeme lidem důstojnost
nebo i neuvěřitelnému potenciálu pro růst, který existuje,
když si uvědomíme a oceníme všechny příspěvky.
Musíme držet naše vlády
a sami sebe
odpovědnými
za udržování bezpečnosti našich měst pro všechny v nich,
protože jediná města, která stojí za to budovat --
jediné budoucnosti, o kterých stojí za to snít --
jsou ty, které zahrnují všechny,
bez ohledu na to, kdo jsme,
nebo jak si stavíme své domovy.
Děkuji.
(Potlesk)